MANIJAK JUNJIJA ITA: JAPANSKE SABLASNE PRIČE
Ishida, drago mi je što si ovdje.
Studenti danas više vole stanove.
Brinula sam se da nitko neće htjeti odsjesti u pansionu.
Tako je čisto.
Shinobu, moja kći jedinica, živjela je ovdje.
Što? Nadam se da nije otišla zbog mene.
Nipošto.
Ova je soba prije bila za studente, ne brini se.
Vjerujem da ti ne smeta da doručkuješ i večeraš dolje s nama?
To je u redu.
Također, idem na posao preko tjedna, pa večera ponekad kasni.
Ne smeta mi. Moje stvari stižu sutra.
Vrlo dobro.
Hvala lijepa.
Nema na čemu.
ULIČICA
Idem u šetnju.
Dobro, čuvaj se.
Baš visok zid.
Ishida? Večera! Molim te, siđi.
-Mogu li vam se pridružiti? -Ishida, sjedni.
Hvala.
Shinobu, pozdravi g. Ishidu.
Drago mi je.
Također.
Jesi li u srednjoj, Shinobu?
Ima 14 godina, osmi je razred.
Shvaćam.
Ishida, ne budi sramežljiv. Jedi koliko želiš.
Hvala.
A sad, jedimo.
PAKAO OD TRNJA
Prestani.
Nije pošteno, Hiroshi.
Kakva je to buka tako kasno?
Hiroshi, čekaj!
Ne dolazi ovamo!
Hej, stišajte se!
Uhvati me ako možeš!
Kvragu.
-Nemoj. -To je prebrzo.
Nemoj! Ovamo!
Hej!
To je bilo blizu.
Hej! Šuti…
Oprosti.
Da ti pomognem?
Oh, Shinobu.
Prepala si me.
Nemam mnogo, ne treba.
MISLI MONOLITA BARDOVA SUDBINA
Hvala.
Ove su police bile moje.
Je li tako?
Usput, sinoć se dogodilo nešto čudno.
Čuo sam kako se djeca vani igraju.
Mislio sam da se čuje iz uličice s druge strane zida.
Ali kad sam pogledao, nije bilo nikoga.
A, to?
Ovo je područje puno uličica,
pa čuješ zvukove koji se čine bliže nego što jesu.
Ovdje sam ih uvijek čula.
Zbilja zvuči kao da su blizu.
Shvaćam.
Čekaj, Ishida. Rekao si da si pogledao, ali kako?
Skočio sam na zid s prozora.
Ali bilo je premračno da išta vidim.
To je opasno.
Molim te, nemoj to ponoviti.
Vjeruj mi, neću.
Iskreno, umalo sam pao.
Neću to ponoviti.
Molim te, nemoj.
Drago mi je da se ništa nije dogodilo.
Život je ipak dragocjen.
Malo dramatično.
Shinobu.
Shinobu!
Oprosti.
Živiš na drugom katu kod obitelji Uchiyama, zar ne?
Da, ali…
Moram razgovarati s tobom. Smijem li?
Dakle, ti…
Da, prije deset godina.
Živio sam u toj sobi.
O čemu si htio razgovarati?
Nikad više nisam htio govoriti o ovome.
Ali ne mogu više izdržati.
Svake me noći muče noćne more.
Vidio si onaj visoki, uski zid pokraj kuće?
S bodljikavom žicom?
Da. Čini se da je ondje počinjeno ubojstvo.
Ubojstvo?
U kutu te zatvorene uličice
čelični otvor vodi u podzemlje.
Ondje sam našao trupla troje djece.
Trupla djece?
Na zidu su bile tri mrlje u obliku djece.
Te tri mrlje noću izlaze iz zida
i trčkaraju po toj zatvorenoj uličici.
Drhtao sam gledajući ih s prozora svake noći.
Molim te. Dosta tvojih bolesnih šala.
To je bio samo san.
I ja sam to mislio.
Ali sjećanje je previše stvarno.
Osim toga, ta soba nema prozor koji gleda na uličicu.
Smiješno. Znam da ima!
Ondje je bio mali prozor.
Pokušaj ga naći!
Ne smiješ se ovako šaliti.
PAŽNJA: RASKRIŽJE GRAD EKHIZEN
To je bila bolesna šala.
IDIOT. UBOST ĆU TE. HOĆU UBITI.
UMRI, STARI. ŠUTI.
UMRI. UČINIO SAM TO.
Istina je!
Shinobu?
Pronašao si skriveni prozor.
Oni leševi dolje. Jesi li…
Kad sam bila mala,
tri su se nasilnika ponašala kao da je uličica njihova.
Zaključala sam ih u tu rupu.
Na kraju krajeva, ovo je bilo moje dragocjeno igralište.
Samo moje.
Tjedan dana nakon što sam ih zaključala,
na zidu su se pojavili njihovi likovi.
„O, mrtvi su”, pomislila sam.
Moj je otac našao tri trupla kad je pogledao u rupu.
Mislim da je shvatio što sam učinila.
Zato je brzo zatvorio uličicu visokim zidom.
Uskoro više nismo imali goste u pansionu.
Svi bi se prestrašili i otišli.
Jer noću ti nasilnici izlaze iz zida i buče.
Pa je ovo postala moja soba.
Uličica je opet postala moj privatni prostor.
Samo sam ja mogla ući i izaći.
Onda sam pozvala dvoje djece iz razreda koje sam mrzila i ubila ih.
Onda sam ubila svog dosadnog oca.
Ali svi su tako tvrdoglavi.
Pretvorili su se u mrlje na zidu,
a noću izlaze i vrijeđaju me.
Svake noći govore kako će me odvući dolje.
Ali nikad ne idem onamo kad padne mrak.
Nikad me ne mogu ni dirnuti.
Ali sam uživala gledati ih u mukama.
Usprotivila sam se kad je mama rekla da će početi iznajmljivati tu sobu.
G. Ishida?
Sigurno se onesvijestio.
Rumi.
Oprosti, ali ti idi. Moram pomoći učitelju.
Ali vrijeme je da idemo kući.
Shimada, trebaš ići kući. Tvoji će se roditelji brinuti.
U redu je, g. Okabe. Moji su roditelji na putovanju.
Brinem se za vašu izložbu. Što ako ne završite na vrijeme?
Mogu i sam.
Nema više mnogo dana.
Idem na dodatni likovni i želim pomoći kako god mogu.
Hvala, Shimada.
G. Okabe, vaša je izložba nevjerojatna.
Nikad nisam vidjela ovakva djela.
Skulpture bez glava?
Želim reći da odbacivanje lica stvara beskonačne mogućnosti.
Umjetnost ne iziskuje lice.
Ljudsko lice može izraziti tako bogat niz emocija,
ali pogledajte lica na poznatim slikama, starim i novim.
Ništa ne izražavaju ili se lagano smiješe.
Pa sam se zapitao, zašto da se ne riješim lica?
Mislim, samo je nešto što mi je palo na pamet.
Kako to mislite, g. Okabe?
Zvučite kao umjetnik.
Ja jesam umjetnik.
Katkad volim raditi i skulpture s glavama.
BEZGLAVI KIP
Hej, Masami, Sanae. Nešto se dogodilo?
Rumi, g. Okabe je ubijen.
Što?
Jutros ga je pronašao jedan maturant.
Čula sam da nema njegove glave.
Nema glave?
Navodno je glava odsječena
i samo je truplo pronađeno u likovnom.
Shimada, idem sad.
Samo malo.
Nemoj nikome reći da sam ostao u školi.
Dobro. Vidimo se.
Rumi, jesi li dobro?
Jesi li danas vidjela Shimadu?
Ne, mislim da još nije ovdje.
Aha.
ZABRANJEN ULAZ
Da? Tko je?
Shimada, ja sam!
Rumi. Nešto nije u redu?
Sigurno si čuo za g. Okabea.
Jučer smo razgovarali s njim u likovnom,
a sad je mrtav.
Znaš li što…
Shimada?
Rumi, misliš li da sam ja ubojica?
Naravno da ne. Danas se čudno ponašaš.
Čudno? Zbog ljubavi se svi ponašaju čudno.
Rumi, prelijepa si.
Shimada. Što te spopalo?
Jedva sam čekao svakog dana da dođeš na likovni.
Znaš li koliko mi brzo srce kuca kad te vidim?
Prošećimo se. Ima nešto što mogu reći samo tebi.
Molim te, ovdje je tako jezivo.
Nemamo izbora.
Trebamo priručnik za sutrašnji ispit iz engleskog.
Zašto bi ga itko ostavio u likovnom?
LIKOVNI
Gledaj.
Ondje je pronađeno truplo g. Okabea.
Pitam se zašto je ubijen.
Možda je netko bio ljut na njega.
Zašto bi ga inače tako ubio?
Dosta. Požuri se i uzmi knjigu.
Kakvo barbarsko ubojstvo.
Tko odrubljuje ljudima glave?
I nisu našli glavu.
Prestani o tome!
Požuri se, Masami!
Čekaj. Moram ga pronaći.
Netko je ondje.
G. Okabe!
G. Okabe je živ? Je li to istina?
Zbog okolnosti se sakrio u staroj školi.
Vidjet ću ga večeras.
Dođi sa mnom.
Shimada, gdje je g. Okabe?
Uskoro će doći.
Pričekajmo ga unutra.
Kakav je to grozan miris?
Kao trulo meso.
Zamišljam li to?
Ha? Skulptura više nema!
Ali zašto su postolja ovdje?
Zašto si zaključao vrata?
Što je, Shimada?
Nije ništa.
Zašto tako zvučiš?
A g. Okabe? Gdje je?
Ovdje je sve vrijeme.
Vidiš?
Gle, veliki umjetnik, g. Okabe.
Rumi, kako lijepo lice imaš.
Rumi.
Rumi!
Rumi.
Upomoć! Neka netko pomogne!
Rumi.
To je kip od gipsa?
Ne mogu otključati!
Gledaj! Rekoh, gledaj!
Ondje je još jedna!
Kako divno lice.
Moram ga dobiti.
Ne! Moje je!
Daj mi ga.
Ne!
Daj mi…
svoju glavu.
Prijevod titlova: Nikolina Novak
Otvorila se rupa pa sam uspio doći do susjedne sobe.
Ali kukci se došaptavaju.
Sad shvaćam!
Cijelo vrijeme samo slijedim njihove upute.
Neću više slušati te kukce.
Pa sam stisnuo svoje izgladnjelo tijelo kroz rupu i iskočio!