Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Myslím, že jako první, hned co přijdu domů,
si nasypu velkou mísu Chocapicu
a pustím si svůj oblíbenej seriál.
Kde teď budeš bydlet, Oskare?
No, zatím u bráchy. Jmenuje se Karl.
Je moc fajn, ale někdy je to náročný.
Byls v Gribskov od té doby, co ti zemřela máma?
Ne, to nebyl.
- Nebyls. - Ne, nebyl.
Nabídli mi terapii pro pozůstalé,
ale šel jsem tam jen jednou.
Všichni tam vykládali,
jak se jejich rodina
po odchodu blízkého semkla,
jak spolu mají lepší vztah než dřív.
Nic pro mě.
- U vás to tak nebylo? - Ani náhodou.
Možná jsi tam nikdy nejel,
abys neviděl, že je pryč?
VDĚČNOST DÍKY ZA DNEŠEK
DĚLEJ, CO TĚ ČINÍ ŠŤASTNÝM
LEPŠÍ ČASY
Zahra a děti se vrátí zítra ráno.
Těší se na tebe.
Nezajedem za tátou?
Ne, proč?
Doktorka říkala, že by mi to pomohlo
přenést se přes máminu smrt.
To stačí, brácho. Co je to za místo?!
Byls tam třináctkrát?!
Jseš doma, a zase trauma.
Vrátíš se tam zpátky,
další pacient na státní útraty, to vážně?
Nechápeš to?
Jenom to v sobě potřebuju uzavřít.
Potřebuješ jít dál.
Jít dál.
Jasný?
Ne jet za tátou.
Utápěl ses ve smutku, stálo to za prd.
Nefungovalo to, tečka.
Půjdeme na to jinak.
Předvyplnil jsem ti přihlášku na školu.
Zajdeme tam zítra.
Sejdeš se s nima a navážeš, kdes přestal.
A než se naděješ, smutek tě přejde.
Hej.
Co tady děláš?
Můžu spát s tebou?
- Ani omylem. - Dneska spíš přece sám.
Děti jsou pryč, tak proč ne?
Nechci, abys vedle mě celou noc chrápal.
Co ti vadí na obýváku?
Je moc velkej, všude samý dveře.
Je jich děsně moc,
ze všech stran mi hrozí útok.
Přestaň.
Máš extra širokou postel,
- v pohodě se na ni vejdem. - Je dost pozdě.
Nech toho, prosím.
- Proč šeptáme? - Protože...
- Nevím, tys s tím začal. - To není pravda.
- Začal jsi ty. - To tys šeptal.
Nemůžu si teda lehnout k Williamovi?
Ne, lehni si do obýváku.
No tak, Karle.
Proč jsi celý zpocený?
Fajn, tak si tam lehni, ale hned.
Už o tom nechci slyšet.
Dobrou noc.
Prý to nemáš v hlavě v pořádku.
Proč ti tak příšerně smrdí z pusy, Willy?
Haló! Budíček! Je sedm třicet.
Obejměte mě.
- Rád vás vidím. - Dobré ráno.
- Dobré ráno, Zahro. - Ahoj, zlato.
Rád tě vidím.
- Williame, co je tohle? - Hnus.
Jo, hnus.
A tohle a tohle...
Williame, koukej.
Hustý.
Jistě, miláčku. Williame, batoh.
Honem.
Musíme do školy.
Vyzvednu tě po práci.
Tady máš.
- V kolik přijedete? - Kolem čtvrté.
- Ve čtyři, dobře. - Nastup si.
- Připoutat. - Jdu k té doktorce.
- Jste Karl Wagner? - Ano.
- Předvolání k soudu. - Co?
- Všechno stojí uvnitř. - Nashle.
Co je to?
Na tom nesejde, musíme vyrazit.
Měj se, zlato. Jeďte opatrně.
Bezva.
Za chvíli pro tebe přijdou.
Proč tě předvolali?
- Co? - Jsi na mizině?
Ne, neviděls naše auto? Je na leasing.
Tříletý, tadá.
Obchodník roku, dvakrát za sebou.
- Dvakrát? - Jo.
Tak proč?
Kvůli tátovi.
- Táta je na mizině? - Ne.
Jen mu ručím za nějaký vybavení.
Všechno je v pohodě. I on sám.
Ale co potom ten soud?
- Zajedem tam spolu. - Co?
- Teď za tátou nepojedem. - Máme přece čas.
Na tohle čas nemáme.
Čekají tě. U táty jsem byl před dvěma měsíci.
- Má se dobře. - To je dlouho.
Je v naprostém pořádku.
- Jen na skok. - Dost už.
Za tátou nepojedeme.
Mysli teď na sebe.
Na svůj život.
Tady vás máme.
Pojďte dál, Oskare.
Super, je to tady.
Tak šup.
Co je?
Víš ty co, já to asi nezvládnu.
Proč ne?
Co když se budou ptát?
Samozřejmě že budou.
Jsou to přijímačky na pedagogickou školu.
Lepší než Úřad práce.
Vejdu dovnitř, posadím se,
a oni se budou vyptávat.
Třeba...
... jak se jmenuju. Co jim řeknu?
- Jak se jmenuješ? - Mám říct svoje jméno?
Jo, to bude fajn.
Takže řeknu, že jsem Oskar a že jsem postižený?
Nejsi postižený.
Jsem, emočně.
No tak.
Už toho nech.
Takhle ne.
Pochlap se.
S tím, že jsem muž, to nesouvisí.
Tak se poženšti, je mi to fuk.
Hlavně se seber.
Takže...
Fajn. Nadechni se.
Zhluboka.
Podívej se na mě.
Vím, že to zvládneš.
Vím to.
Usmívej se, buď sám sebou a běž.
Super, běž.
Počkej tady.
Cože, proč, kam jdeš?
K doktorce.
Kvůli prsům?
V noci sis na ně sahal.
Máte v prsu bulku, v noci se potíte a nemůžete spát.
- Zhruba tak. - Podíváme se.
- Vlevo, nebo vpravo? - Vpravo.
- Ruku dejte dolů. - Ano.
Podíváme se. Tady.
Hm, takže...
Ano?
Nějaké další příznaky?
Bývám unavený.
Před pěti lety nám na rakovinu umřela máma.
- Aha. - Pardon.
To nevadí, každá informace se hodí.
Vypadá to na běžný zánět,
a to lymfatických uzlin.
- Dobře. - Tak.
- Měla rakovinu prsu. - Oskare, nepleť se do toho.
Můžou to mít i chlapi, ne?
Ano, můžou.
Je to vzácné, byť ne zcela vyloučené.
Váš případ to není.
Aspoň myslím.
Není to dědičné?
Ano, může být.
- Jo. - Ale jak říkám,
nemyslím si, že je to ten případ.
- Dobře, super. - Tak.
- Ale bylo by... - Nech toho.
Mohli by ti udělat krevní testy, když jsme tady.
Ano, to by asi...
Necháme udělat krevní testy.
Zjistíme, jestli jde o zánět.
Dobře.
Mámě dělali i nějaký rentgen.
Nemyslím si, že by byla potřeba mamografie.
My ji ale chceme.
- Chcete mamografii? - Jo.
Víte co? Objednáme vás na krevní testy a na mamografii.
Pro jistotu.
Pak bude úplně jasné, jestli je to
jen obyčejný zánět.
- Platí? - Ano.
Takže...
Vůbec to nepobírám.
Nechápu. Co to dělá?
Nemám páru. Kdo to natočil?
Viděls tu jeho reklamu na parfém?
- No že váháš. - Prča.
Jsi z toho vyšetření nervózní?
Prosím...
Nerozebírej pořád všechno.
Je to děsně otravný.
- Jasný? - Mám o tebe holt starost.
- Máš o mě starost? - Jo.
Dobře.
Udělali mi mamografii a poslali tkáň na rozbor.
A už o tom nechci mluvit.
- Jasný? - Jasný.
Fajn.
S tátou máš asi pravdu, budeme k němu muset zajet.
Nemůže k soudu, aniž by tušil, která bije.
- Myslíš to vážně? - Jo.
Jupí.
- Vyrazíme na výlet. - Jen na otočku.
- Rozumíš? - Žádný problém.
Nechci, aby ses z nostalgie šťoural ve všem možným.
- Jasný? - No jo, slibuju.
Ale pojede s náma i tahle celebrita.
Jak myslíš.
Karle!
Roadtrip!
Tak, lidi.
Na. Tumáš.
Kdy ten singl vyjde?
Myslím, že ve dvanáct.
- O půlnoci. - To je hustý.
A jak pojedem? Vaším tourbusem, nebo má Ellie vzít auto?
No, věc se má tak...
Ellie, rád s tebou pracuju, a my dva se známe fakt dlouho,
ale chceme zkusit něco novýho.
Něco modernějšího, pro mladý.
- Jen tentokrát. - Aha, no jo, to je život.
Takže tak,
ale brzo se uvidíme?
- Jo, jasně. - Super.
Rád jsem vás viděl.
- Zatím. - Měj se, brácho.
Co to sakra bylo?
Říkala jsem ti, že jseš pro ně moc starej.
To jsi sice říkala, a já to beru,
ale nemám ponětí, co s tím mám asi tak dělat.
Lukasi!
No to snad?
Tohle si vezmu.
- Ahoj, bráško. - Zdar.
- Rád tě vidím. - Já tebe taky.
Parádní akce. Čau, chlape.
- Nazdar. - Chyběl jsi mi.
- A ty jsi...? - Ahoj, já jsem Karl.
- Ellie, ahoj. - Jsme Lukasovi bráchové.
- Ellie je moje manažerka. - Aha.
Co tady děláte?
- Pustili tě? - Jo.
- Je v pohodě? - Jo, teda...
Jsem v pohodě.
Dej mi ten tác, to se nedělá.
Máš jen ochutnávat.
Co se děje?
Pojedeme s Oskarem za tátou.
- Jo. - Aha.
Tak ho pozdravujte.
Už jsi tam dlouho nebyl,
nepojedeš s náma?
- Ne. - Proč ne?
Vyrazíme společně na bratrskej roadtrip,
může být něco lepšího?
Jo, popravdě spousta věcí.
Ale jdi.
Můžeš na moment, Lukasi?
- Omluvte nás. - A ne že...
Nesahej...
Neboj.
- Nechceš čokoládu? - Ne, díky.
Proč ne?
Prostě nemám chuť.
Moje rodina je fakt psycho.
Ale to je právě zajímavý.
Chytlavý obsah.
Nebo chceš radši trčet doma,
zatímco tví kámoši budou na fesťáku?
Jo.
Dej si kousek čokolády.
Nemůžeš prostě otevřít pusu?
Nebo si proženu hlavu kulkou, to bude taky chytlavý?
- Bezva nápad. - Tak to udělám.
Domluveno.
Zdar.
- Ahoj. - Nazdar.
Proč máš dvě tašky?
- Co? - Proč máš dvě tašky?
O čem to mluvíš?
Nezdržíme se přes noc.
Chápeš?
- Ne? - Ne.
Aha, fajn.
Tak pojď.
- Kam mám jít? - Přesedni si dozadu.
Cože, nechci, o co jde?
Dělá se mi v autě špatně, proto musím sedět vepředu.
A sedět vepředu na to pomáhá?
Zmlkni a přesedni si.
- Neštvi mě. - Nikam nejdu.
Sedni si dozadu sám.
- Karle? - Mě do toho netahejte.
- Vidíš. - Dekuj se dozadu.
Sedni si dozadu, a když se ti udělá špatně,
zastavíme, vyzvracíš se
a já tě pustím dopředu.
Zvedni prdel rovnou, a zvracení si ušetříme.
- Co mám zvednout? - Prdel.
Fajn, nikam nejedeme, dokud se mi neomluvíš.
Tak jo.
- Mějte se. - Čau.
No tak, Oskare, přesedni si.
- To vážně? - Vždyť ho znáš.
Jseš strašnej měkkota.
Umím si otevřít sám.
Tak.
Spokojený?
Náramně.
- Takhle to je? - Nastup si.
Au, do prdele!
Haló?
Tati?
Doprčic!
Co se děje?
Pojď ke mně.
- Ahoj, Oskare. - Tak rád tě vidím.
No...
Měli jste zavolat.
Ve sklepě je ale místo.
Přijeli jsme stejně jen na otočku.
Tak uvidíme.
Je dobrá, tati.
Je stejná jako všechny ostatní.
Je v ní ale Diplomatico.
Nejdražší rum, co tu mají.
V místní sámošce?
O chuť nejde, ale...
V puse se mi udělal divný film.
Je to... Je to nechutný.
- Zmlkni. - Nechutný?
Žádný film se nikomu nedělá.
Mám na patře povlak, nekecám.
- Co teď s tím? - Když myslíš.
- Mně se ten povlak líbí. - Žádný není!
Vždyť ho mám v puse, zatraceně!
- Přeháníš. - Ale já ho tam mám.
Nemůžeš zpochybňovat fakta.
Kašli na to.
Je to blbá štafetka.
Vidláckej dezert.
Kde máš skořicové nebo pistáciové šneky?
Cokoli, zatraceně. No kde?
Máš aspoň kvásek?
Přijeli jste až z Kodaně,
abys mě zesměšňoval před svýma sledujícíma?
- O to tady jde? - Ne, kdepak.
Chtěli jsme tě navštívit.
No jasně.
Všem se nám stýskalo.
- Jo. - To je hezký.
Ale nejsem blbej.
Měsíce jsme se neviděli,
a najednou si sem nakráčíte s taškama a polštářema?
- Jak šlape pekárna? - Výborně.
Je...
... středobodem celého městečka.
- Jo. - Je to instituce.
Pro tebe.
Co je to?
Dopis od soudu.
Dlužíš státu na daních, chtějí svoje peníze.
Nic horšího?
Božínku, mám to pod kontrolou.
- Určitě? - Jsi přece obchodník.
Občas se nějaký doklad zatoulá,
říkáš si, kam se poděl, zapomeneš
a pak ho najdeš, a všechno se vyřeší.
- Máš to pod kontrolou? - Naprosto.
Na tom vemte jed.
Měli bysme se zjevně zaměřit
spíš na moje zákusky.
Viď, Lukasi? Povlak nechceme.
Takže...
Bude rumová ochutnávka.
Jo! Super!
Bájo večer.
Rum s tím povlakem ale nesouvisí?
To nevíš.
Třeba hraje roli.
Čas s bráchama si užívám,
v domě našeho dětství ve sklepě,
čas s bráchama si vychutnám,
jé, nejlepší chvíle v mým životě...
Oskare, říkám to naposled.
Nebudem tady přespávat.
Hele.
Není tohle Heatherhill?
Asi jo.
Hustý.
URGENTNÍ OBJEDNÁNÍ
Vzpomínáš?
Že jsou to Ramløské hry? Že jo?
Jak tam naši dobrovolničili.
Jo, jsou.
Vzpomínám si.
Vyhrál jsem běh na sto metrů.
Cože jsi?
Vyhrál jsem na těch hrách běh na sto metrů.
Chtěls říct, že já vyhrál běh na sto metrů.
O čem to sakra mluvíš? Náš tělocvikář mě donutil startovat.
Herman? Co prodával stromky?
Nikdo neříká, žes nestartoval.
Ale nevyhráls, to já.
To mi tady teď vážně tvrdíš, žes mě v tom běhu
porazil?
Jo, porazil.
- To je kravina. - Lukas vyhrál.
Neblbni.
Lukas fakt vyhrál.
- Trhněte si. - Myslím to vážně.
- Fajn, neshodnem se. - Děláš si prdel?
Bylo to tak.
Hala, za deset minut.
O čem to mluvíš?
Vyzývám tě, zatraceně.
A musíš se mnou mluvit takhle?
Ty hry se konaly v hale.
A takhle holt mluvím: Hala, za deset minut!
Proč za deset, to chceš jít pěšky?
Je to 500 metrů.
- To těžko. - Není to 500 metrů.
- Tak 550. - Houby, jsou to asi dva kiláky.
- Dva kiláky? - Minimálně.
Nemluvte nesmysly. Tak daleko to není.
- K hale? - Jo.
Možná i tři kiláky.
Kdyby to bylo půl kiláku, proč bysme jezdili na kole?
- Chodili bysme pěšky. - Přesně.
Když je to kolem 500 metrů,
jdeš pěšky. Když víc, jedeš na kole.
Porazils mě v běhu, ale neujdeš dva kiláky?
Rázem to jsou dva kiláky!
Nějak rychle jsi změnil názor.
Fajn.
Pojedem autem. Vyhráls.
- Dneska naposled. - Super.
Jsem připravený.
I tohle vítězství je moje.
Dostanem ho.
Koukej, jak kmitaj.
- Jo! - Bum.
Dotknete se branky a poběžíte zase zpátky, třikrát.
Start je na červené čáře, třikrát tam a zpátky jako kdysi.
Jen se chci ujistit, uneseš porážku, Karle?
Nikdy jsi neuměl prohrávat.
Tak počkat.
Neumím prohrávat, protože neprohrávám.
Zato jsem vítěz snů.
Tak, Ramløské hry 2023!
Připravit,
pozor,
teď!
Do toho, Karle!
Dělej, pojď!
Makej!
Dáš ho! Dáš ho!
Super, Karle! Přidej, Lukasi!
To dáš. Přidej!
Makej, Lukasi! Dýchá ti na krk, Karle!
Poběž, Karle! Poběž!
Dělej, Lukasi!
To dáš, Lukasi! Makej, Karle!
To je ono!
Honem!
Přidej, Karle!
To je ono!
Lukas, Lukas, Lukas!
To byla brnkačka, brácho.
No fakt, dřív jsi mi dával zabrat víc.
Mívals to v sobě, ale teď to nestálo za nic, brácho.
Co je ti? Přehříváš se, nebo co?
Mám ti něco donýst? Chceš vodu?
- Mám mu pro něco skočit? - Už toho nech.
- Koukni na něj. - Přestaň.
- Tak se koukni. - Nech ho být, Lukasi.
- Co blbneš? - Má rakovinu!
- Máš rakovinu? - Ne, nemám.
Máš bulku v prsu.
A běháš jak osmdesátiletý psisko,
je to jasný jak facka!
- Nemám... - V noci se potíš.
- Potí se jako prase. - Počkat.
Máš v prsu bulku? Jak to...
To nemaj jen ženský?
Je to děs.
Nic mi není.
- Ano? - Fajn.
Ale byls s tím u doktora?
Samozřejmě, že byl, a teď čekám na výsledky.
- Nic to není. - Nikdy nevíš.
Já prostě...
- Ví o tom Zahra a děti? - O nic nejde.
Nechci je strašit.
Kdo je to?
Doktorka?
- Tak kdo? - Nemám to vzít?
- Ne.
Kdo volá?
Tady Karl Wagner.
Dobrý den, volám z polikliniky.
Ano, zdravím.
Pane Wagnere, na základě výsledků
bychom vás rádi objednali na co nejdříve.
Mohl byste zítra v deset hodin?
Doktor by s vámi chtěl výsledky probrat.
Aha.
No, já...
A není možné to probrat telefonicky?
V tomto případě nikoli.
Je třeba, abyste se dostavil osobně.
- Dobře. Chápu. - Tedy zítra.
Děkuji za zavolání. Díky.
Na shledanou.
Tak co?
Co říkali?
V krvi detekovali zánět.
- Takže? - Nic to není.
- Jen běžná nemoc. - Nic to není!
Jen běžná nemoc.
Paráda.
Máte štěstí, že jsem neběžel.
Porazil bych vás!
Naklepal bych vám prdel!
Jak je, lidi? Vyrazili jsme na venkov,
jdu si zaběhat, vybavení je základ.
Triko Malibu Jack, rychlý gaťky, rychlej řetěz.
Hlavní je...
Jak je, lidi? Vyrazili jsme na venkov,
jdu si zaběhat.
Starý dobrý...
REKORDNÍ RUMOVÁ KOULE!
Moment, hned jsem u vás.
Šálí mě zrak?
Jsi to ty, Oskare?
- Ahoj, Hermane! - Zdravím.
- Jak se daří? - Dlouho jsme se neviděli.
Koukám, že pořád rosteš.
Asi nikdy nepřestanu.
Jak jde prodej vánočních stromků?
Mizerně, ani mi nemluv.
Ale ne.
Pane jo.
Ten jsem neviděl celé věky.
- Už jsi ho někdy viděl? - Nepochybně.
Tvoje máma nedala na diapozitivy dopustit.
Chudák ženská.
Jak ti můžu pomoct?
Doufal jsem, že by šel zachránit.
Zkusím to.
Stejně musím dozadu.
Podívám se po návodu.
Tohle si nech.
Myslíš, že se dá opravit?
Já někdy něco neopravil?
Na nic si nevzpomínám.
Podívám se na to.
Fajn.
- Porozhlídnu se tady. - Posluž si. Sleva 50 %.
Na všechno.
Hezký zvuk.
- Co? - Když se mění diák.
Je to diaprojektor, ne?
Je.
Ale teď žádný zvuk nevydává, je totiž rozbitej.
Herman ho spraví.
Aha.
Tohle zní taky dobře.
Cože?
Poslouchej.
- Kultovní. - Že jo?
Jasně.
A nejlepší je tenhle.
Pojď sem.
Pojď.
- No? - Fíha.
Hustej zvuk.
Máš pravdu.
- Megahustej. - Fakt hustej.
A tady trocha literatury.
Super.
- Pro tebe... - Díky, Hermane.
... a našel jsem i manuál,
ten si nechám.
Dej mi týden.
A pozdravuj doma.
Nejsi pekařův syn?
Jsem.
Taky si tě pamatuju.
Uječená Rikke?
Rozječela ses pokaždý, když tě učitelé hubovali.
Vážně to vytahuješ?
Ne, já...
Děláš to pořád?
Nevím.
A ty pořád fňukáš, když máš skočit do bazénu?
Ne.
To už dávno nedělám.
Už patnáct let ne.
Všichni o tom pořád mluví.
- Takže... - Tak už nemusejí.
Řekni jim, ať toho nechaj,
buď tak hodná.
A ty tady teda bydlíš?
Jo, bydlím.
Taky jím, občas chodím plavat.
Pracuju v místních novinách.
Super.
- Ty já zbožňuju. - Vida.
Jo, čtu je každý den.
Každý den?
- Náš týdeník? - Jo.
To čteš tak pomalu, nebo je čteš pořád dokola?
Čtu je víckrát.
Rád se ke článkům vracím.
A taky se mi líbí fotky.
Vážně?
- Děláš je ty? - Jo.
- Mimo jiné. - Jo.
Jo.
- Fajn. - Fajn.
Fajn, fajn, fajn, fajn.
Místní oči.
Super vozík.
Díky.
Tenhle litevský rum je špetku sladší.
Teď nechci být přehnaně slavnostní,
ale nevzpomínám si, kdy jsme se naposled sešli.
Na mámině pohřbu.
Díky, Oskare.
- Každopádně je to dávno. - Jo.
- Máme tě rádi, tati. - Na zdraví!
Na zdraví!
No fuj teda.
To je hnus.
- Ten se nepovedl. - To ne.
Asi se vrátíme do Jižní Ameriky.
Ne, já už si nedám,
mám přece řídit.
Ještě večer?
Jo, musím domů za dětmi.
Nemůžeš řídit. Měls dva panáky.
Jsem v toleranci.
To těžko, má to 67 %.
Klidně může řídit, když si jenom usrknul,
to přece není totéž jako vypít dva celé panáky.
- Neusrknul si. - Jen jsem ochutnal.
- To není pravda. - Hele!
Snad vím sám nejlíp,
kolik jsem toho vypil a jestli můžu řídit?!
- Ano? - Ale jdi.
Je nám přece hezky.
Přijde to tak jenom mně?
Neuvědomujete si, jak je to vzácný?
Co kdybys zapnul rádio,
já nachystám pití,
a holt pojedete zítra, co vy na to?
Chtěl jsem jen říct,
že je to moc fajn. Co hodit řeč o mámě,
o tom, proč nám chybí?
Dojdu pro led.
Jdu s tebou.
Super.
Myslím, že se zapojí.
Zútulni to tady trochu, tati.
Hraje na pocit viny.
Nemám na tohle čas!
Já taky ne, tak proč sakra neodjedem?
Co máte tak naspěch?
Děti, práce, a ještě ty!
S tátou je to pokaždý stejný.
Prostě pojedem.
- Jo. - Karle?
Lukasi?
Co je?
Co to sakra...
Už vím, co si poslechnem.
Vypni to, Lukasi. Co je tohle, tati?
Říkal jsem přece, ať si neděláš starosti.
- Mám to pod kontrolou. - Tak ty to máš...
Pod žádnou kontrolou to nemáš!
Sakra, tati.
Míň pod kontrolou už to mít nejde.
Na otázku, jak vypadá mít věci pod kontrolou,
bych určitě neřekl:
"To je totéž jako mít mrazák plný nezaplacených účtů."
Já chápu, že...
Ty účty jsou roky starý.
Řekni, žes jim zavolal.
Prosím.
Já mám ale plán.
Máš plán...
- Tohle je tak nezodpovědný! - Klid.
To se teda neuklidním!
Zítra si spolu sedneme
a vyřešíme to.
- Rozumíš? - Jo jo.
A teď mazejte do postele. Všichni.
- Nepojedem domů? - Ne, zatraceně.
No to snad. Fakt nás poslal na kutě?
Zdá se.
Zabírám si lehátko.
Průšvih.
To bolelo, Lukasi!
Bude to dobrý, Karle.
Jak jinak, Oskare.
Je to přece táta, víš, jak s mámou...
Dost už.
- Co? - Nech toho.
Samozřejmě, že se to spraví.
Ty ani táta to ale žehlit nebudete.
To vždycky já.
No ne?
Sakra.
Zvládneme to společně.
Krucinál, sklapni už a zalez si do svý nory.
Dobrou noc.
Ještě snad zhasnem?
Tys šel poslední.
Oskare, zhasni.
Oskare? To fakt?
Blázinec.
Mám tě rád, Karle.
Karle?
Karle.
Karle, mám tě rád.
Karle?
Karle.
- Haló, Karle? - Drž už kušnu.
Fakt.
- Co se děje? - Co je?
Au, no to snad.
Asi si říkáte, proč tu teď takhle stojím.
My už spíme.
Kdy jsem byl v životě nejšťastnější?
Když jsem se narodil?
- Ne, to byl úděsný den. - Tak já?
Dny, kdy jste se vy tři narodili, byly náročné.
- Příšerně náročné. - Co nám teda chceš?
"Rekordní rumová koule".
Muž,
jeho žena
a sen.
Jazzová kapela, celé město pohromadě
a obrovská rumová koule.
Starosta mi potřásl rukou. Nejlepší den mého života.
Krev, pot a...
Pořád tomu říkáš rumová koule.
Nebyla to koule,
- spíš rumová halda. - To si vyprošuju.
Už jsme to probírali.
Aby to byla koule,
těsto by muselo být tak tvrdé, že by se nedalo jíst.
- Mělo to svůj důvod. - Rumový polštářek.
Upřednostnil jsem chuť, jasný?
A to ji lidi jedli holýma rukama, nebo jak to probíhalo?
Probíhalo to tak, že jsem tenkrát za den vydělal 128 000.
A proto teď navrhuju,
- že upeču rekordní... - Štafetku.
Na to vemte jed.
No? Rekordní štafetka.
To musí vyjít.
Mám ji v malíku, jen ji uděláme větší.
A budeme mít dost peněz na všechny ty obsílky.
Jdete do toho?
Na sto procent.
Super nápad, tati!
Asi je to lepší než nic?
To je ten nejhorší nápad všech dob.
Zápis do Guinnessovky
ti problémy nevyřeší, tati.
- Do háje. - Lukasi.
Bez tebe se neobejdeme, šéfíku.
Potřebujeme tvoje sledující.
Ale nebude to žádná vidlákovina.
- Fajn. - A bude to vypadat jako štafetka.
Nechci, aby to mělo nějaký prapodivný tvar.
Bude to tip ťop.
Žádná vidlákovina.
Neboj. Domluveno!
Karle, ty to promyslíš a propočítáš,
zjistíš, kolik musíme vydělat,
projdeš účty a určíš,
jak velkou štafetku upečeme.
A ty, Lukasi...
Ty máš na starosti marketing.
Jo.
A co já?
Ty? Ty... Dostaneš na starost dům.
Aha.
A co s ním?
Mám uklidit nebo co?
Prostě si ho vezmi na starost.
Abysme se tím my nemuseli zabývat.
Budeš takový Houston.
Aby nedošlo na "Houstone, máme problém".
Je to hodně důležitý úkol.
Nesmíš nás zklamat.
- Taky můžu něco dělat. - Dokaž to.
- Jak? - Ukliď.
A já upeču
největší štafetku na světě.
- Co? - Jo.
- A my jdeme spát. - Jsme tým?
- Dobrou. - Myslel jsem si to.
- Dobrou. - Mám tě rád, tati.
Díky.
Hej, světlo!
Kruci, no jo.
Sladké sny.
Inger má kapavku.
REKORDNÍ RUMOVÁ KOULE
REKORDNÍ ŠTAFETKA
Tady máš.
Nemůžu jíst tolik štafetek.
Žádný povlak ti už nehrozí.
Je to samé máslo.
A proto jsem máslo z půlky nahradil kokosovým olejem.
A co s těmi štafetkami pořád máš?
Nic, moje specialita jsou rumové koule.
Můj denní chleba.
Proto jsem upekl tu největší.
Myslíš tu rumovou hroudu.
Máma je měla ráda.
- Co? - Dobré ráno.
Dobré.
Čau. Udělám si kafe.
- Mám ti ho udělat? - Ne.
Zvládnu to sám, díky.
Mluvil jsem s finančákem.
Prý to spěchá, takže se někdo zastaví už dneska.
To je rychlost.
POLIKLINIKA
To tak bývá, když máš průšvih.
- Někdo kafe? - Jo, já.
A ty, Lukasi?
- Kafe? - Ne, díky.
Chtějí vidět všechny doklady za poslední tři roky.
Je dobrá.
Vážně?
Skoro žádný film.
Jak vidíte,
máme tu pro vás takový menší přehled.
- To chvíli zabere. - Pro vás.
Neříkejte.
Děkuji.
Snad pro naši pekárničku najdeme řešení,
je totiž středobodem
celého městečka.
Tak se na to podíváme.
Dlužíte 379 000 dánských korun.
Dluh je třeba uhradit do středečního přelíčení.
Nazdar, Wagne.
Gaučovej Klausi.
Tenhle sportovec si prosí pšeničný chleba,
osm celozrnných housek a šneka.
Jdu ze supermarketu.
Neuvěřitelný,
že si dovolej nabízet ty svoje blbý polotovary
hned vedle, co?
- Jo. - No fakt.
Celý město kupuje papundeklovej chleba,
ale já ne.
Jak není od Wagnera, ani se ho nedotknu.
- To rád slyším. - Tady to je.
Bude to 107 korun.
Ne že přestaneš píct.
Kdepak, slibuju.
- Tak se mějte. - Jo.
- Nashle. - Zatím. Pěkný den!
- Ahoj, Klausi. - Nazdar.
Já tomu prostě nerozumím.
- Já... - Ne?
Dva roky jste neodváděl daně.
Všechno jsem vrazil do renovace pekárny,
je to celý náš život.
Tolik peněz táta nemá.
Bez šance.
Nechali jsme si udělat odhad ceny pozemku.
Má hodnotu dva miliony.
V té výši mám ale půjčku na dům.
Pokud pozemek prodáte,
budete těch 380 000 dlužit bance.
Stejnou částku přece dluží už teď.
Ano, ale nám.
A my je chceme.
No, to...
Fajn.
Zaplatíme. To nebude problém.
Tedy není co řešit.
Ne.
Pamatujte, že je třeba zaplatit do středy.
A...
... mnohokrát děkuji
za tuhle lahodnou štafetku.
Nashle!
Kdybych ty peníze měl,
pomohl bych ti, ale...
Už o tom nemluv.
Máme plán.
Rekordní štafetku.
Ahoj, Lone.
Oskare?
Nechceš píchnout?
Ahoj, děti.
Nahání vám něco hrůzu?
Ale ne, ale ne, ale ne!
To snad ne!
Byl jednou jeden
malilinkatý princ
a obrovská princezna.
- Tuhle neznám. - Ne?
Malilinkatý princ a obrovská princezna
měli ukrutný hlad,
a tak se vydali do ramløské pekárny.
Přijdou tam a povídají:
"Nemáte něco, co nás zasytí?"
"Máme totiž ukrutný hlad."
A pekař na to:
"Samozřejmě!"
"Největší štafetku na světě."
Čau, lidi, jak asi víte, jsem v Severním Jutsku
nedaleko od Tisvilde, které znáte...
... díky hudbě. Ne.
Čau, lidi, jsem teď v Severním Jutsku
a v zimě se toho tady moc neděje,
ale teď se tu chystá něco bláznivýho.
A pak se celou tu štafetku pokusili sníst.
Takhle.
Dosáhne až na měsíc?
Ano, až na měsíc.
Tohle je obyčejná štafetka,
ale brzo...
... budete svědky největší štafetky všech dob.
- Sakra práce. - A víte co?
Ta štafetka existuje!
Hele.
Tenhle leták dejte rodičům.
Máš starší ségru?
Tak jí ho taky dej.
Všichni kamarádi určitě budou chtít tu štafetku ochutnat.
- Nemáte rádi dorty? - Máme!
Nemáte je rádi, viďte?
Nebo máte?
Jóóó!
Mrzelo nás, když jsi odešel.
No jo.
Sundali jste její fotku?
Žádné děti už si ji tu nepamatují.
Přišlo nám to tak lepší.
Hm.
Rád jsem tě viděl, Lone.
Oskare.
Opatruj se.
Nazdárek, Lukasi, tady Jamie,
zdravíme tě z chaty.
Na zdraví!
Zastav se, kámo. Měj se.
Je pořád moc jemná.
Ve větším měřítku se zhroutí.
Tak ji upeč hrubší.
Musí se to vyvážit.
Jestli se má jíst, nesmí chutnat jako štěrk.
Tak nech jemnou náplň a jako oporu použij špejle.
Jako u hamburgeru.
Mám tu čísla.
Ano?
Za kafe si průměrně účtuješ dvacet pět korun.
Plus dvacet za štafetku.
Když připočteme chleba, mléko, džus a ostatní věci,
můžeme předpokládat útratu zhruba sedmdesát korun.
Možná trochu víc. To znamená, a teď se drž,
že pro záchranu pekárny je v sobotu potřeba 5000 zákazníků.
Hm.
Jo.
5000. Nemožné to není.
5000, tati.
To je fakt hodně.
Abych řekl pravdu,
připadá mi to jako úplná šílenost.
Deset let žiješ z ruky do pusy.
Takhle to přece dál nejde.
- Dokonce i máma... - Dost už. Zvládneme to.
Co nejvíc se přiblížíme cílové částce.
O to přece jde.
Poslyš, pekárna je středobod města.
Lidi přijíždějí zdaleka, aby si koupili můj chleba.
Okres Gribskov má kolik, 41 000 obyvatel?
5000 není nemožné.
- O to jde. - Jsem na tvojí straně.
Musíš se na to ale dívat realisticky.
Zvládneme to, prostě to vím.
Podaří se nám to.
Já to vím.
Vyřídím to.
- Ahoj. - Ahoj.
Sleduješ mě?
Jo. Přišel jsem si pro noviny.
A taky...
Taky jsem ti chtěl dát tohle.
Nezajímalo by vás to?
- Do novin. - Vida.
-"Rekordní štafetka". - Jo.
Sranda. Od tvýho táty?
Jo, od táty.
- Páni. - No jo.
Upekl i rekordní rumovou kouli.
Napadlo mě, jestli bys na tu akci nepřišla
a třeba něco napsala.
To zní vážně zajímavě.
- Fakticky. - Bezva.
- Rozhodně něco pro nás. - Báječný.
Co kdybych s tátou zítra udělala rozhovor?
- V jedenáct v pekárně? - To by bylo super.
Můžu to propašovat i na naše webovky.
- To by šlo? - Jo.
To bys byla děsně hodná.
- Díky. - Můžu si ho nechat?
Beze všeho.
- Mám jich ještě 5500. - No nekecej.
To není zrovna ekologický.
Nedalo se nic dělat. Těžký rozhodnutí.
- Jo. - Nevytištěný by byly k ničemu.
To teda.
Jo.
Těpic.
- Ahoj. - Rád tě vidím.
Jak je, lidi?
Zdar, jak je, Luku? Přidej se k nám.
Jo, máte pivko?
Máme všechno. Víno, oříšky, co hrdlo ráčí.
Rozšoupnul ses, co?
Padesát tisíc lidí skandovalo:
"Jamie, Jamie, Jamie!"
Bylo to šílený. Jakmile jsem vyšel na scénu,
všechno ztichlo.
A já si říkal: "Sakra, to ne," a uvědomil jsem si,
že situaci zachráním,
když se vrhnu dopředu a popadnu mikrofon.
A jak jsem plachtil z pódia do davu,
co mě zachytil,
hudba se vrátila, v tu ránu se změnil rytmus.
Nic šílenějšího jsem nikdy nezažil.
Škoda, žes tam nebyl, kámo.
Jo, zní to dost...
... bláznivě.
Byl jsem na návštěvě u táty.
Má pekárnu tady poblíž?
- Jo, v Ramløse. - Jasně.
V Ramløse.
Dostal nápad, že upeče největší štafetku na světě.
- Je to trochu praštěný. - Zajímavý.
Jo.
Je pravda, že promuješ letiště v Roskilde?
Zrovna jsem říkala ostatním, že tě vyhledávají
serióznější značky.
Jako třeba lokální letiště.
No jo.
Je vtipný,
že já sám kdysi vystupoval v kampani aerolinek SAS.
Šlo to v 92 zemích.
Viděli jste to?
- No jasně. - Jo.
Přijde mi sakra zvláštní,
že mě za mými zády takhle pomlouváš.
Nepomlouvám tě, Lukasi.
Aha.
- Vychvaluju tě. - Takže to děláš?
Jo, to teda dělám.
Víš ty co? Mně spíš přijde,
že jsi stejná jako ostatní.
Jakmile se vynoří problém, dáš ruce pryč.
Je to moje práce!
Už to chápu.
Poslyš, asi bysme už spolu...
... pracovat neměli.
Řekl jsem to všem našim zákazníkům.
Fotbalový klub rozeslal e-mail.
- Máme článek online... - To nestačí, tati.
Podle mě to nestačí.
Já se taky hodně snažil.
Vypadá to tu hezky, Oskare, paráda.
Snažím se říct, že potřebujeme,
aby to Lukas nasdílel. Pak to pofrčí.
- Aspoň myslím. - Stoprocentně.
Pak to pofrčí.
Já se ale snažím říct,
že jsem byl v pokoji nahoře
a že tam visel ten leták...
Nebudu sdílet příspěvek o blbé štafetce.
Co prosím?
Je to totálně směšný.
- Jo. - Ale...
Ne, počkej, má pravdu.
Naprosto souhlasím.
Všichni si myslíme, že je to směšný.
- Ale děláme to kvůli tátovi. - Klídek.
Co se domluvit, že pomáháme tátovi?
- Jasně. - Ať je to směšný, nebo ne?
- Jo, že váháš. - Děláte si srandu?
To jako fakt?
Jeden se tu chválí, že zvedne zadek
a vyluxuje,
a druhý na rodinu úplně kašle.
Já tuhle rodinu nedávám!
Co na tom do prdele nechápeš?
- Co? - Přestaň.
Všichni furt řešíte minulost!
Tati, ty se pořád lituješ.
Je to děsně ubohý.
A Oskar? Je mu třicet dva.
Kdykoli něčemu nechce čelit, zaleze si do svý nory.
Co to má být?
- Kašlu na to! - No jasně, jen si běž.
Jako tenkrát s mámou, když jsi zmizel,
protože to bylo těžký.
Stáhni ocas mezi nohy
a přenech nepořádek nám.
Kdyby se takhle chovaly moje děti...
Tvoje děti?
Radši je necháš vyrůstat bez táty?
Co?
Co to má znamenat? Proč to řekl?
Karl má v prsu bulku.
Byl s tím u doktorky, a prý je to jen zánět.
Že jo, Karle?
Ale proč jsi nic neřekl?
A co jsem měl asi tak říct?
Zatraceně, tati.
Nepostaráte se ani sami o sebe.
Jak byste se mohli postarat o mě?
Lukasi!
Sakryš.
Ahoj.
- Tys fakt přišla. - Je to moje práce.
Jo.
Taky tě ráda vidím.
Aha?
Ale já nic takového neříkal.
To ne.
Ale vím, jak se na mě koukáš.
Co?
Tak.
Proč rekordní štafetka?
No, proč létat na Měsíc?
Proč se plavit na západ?
My lidé od přírody toužíme po velkých činech.
Provozujete pekárnu sám?
Ano. Tedy, ano,
ale dřív mi pomáhala moje žena,
až na posledních pět let, pekárna je naše.
A kde je vaše žena teď?
Už není mezi námi.
A, to...
Omlouvám se.
Jak jste řekl "naše", myslela jsem...
Pořád je naše.
Jen proto, že nechodí do práce,
neznamená to,
že jí to tady už nepatří.
Pekárna je i její,
myslím to vážně.
- Samozřejmě. - To nic.
Jaké máte vzdělání?
V podstatě žádné.
Nic vystudovaného nemám.
Jsem samouk.
Lily byla učitelka, práci s dětmi zbožňovala.
Hodně jí na ní záleželo, jako Oskarovi.
Je celý po ní.
Jo!
A když toho bylo hodně, Lily mi vypomáhala.
Až ti řeknu.
- Je tam? - Jo.
- Tak. - Hm.
- A tady se to zacvakne? - Jo, dovnitř.
- Máš to? - Jo.
Volal jsi už doktorce?
Nech toho, nebo jdu pryč.
Jenom se o tebe bojím.
Klidně tam zavolám místo tebe.
Ty nic nechápeš, co?
Ani ťuk.
Kdo se o všechno staral, když onemocněla máma?
Já.
Co když onemocním?
Tak máš mě, Lukase a tátu...
Nepovídej.
Přinesu plachtu.
Čau.
- Čau. - Je v pohodě?
Nechce si mě pustit k tělu.
A je to potřeba?
No,
je to potřeba.
Jak to šlo s tátou?
Skvěle. Je moc fajn.
Bezva.
Vypadnem?
Od všeho.
Teď?
A co stan?
Nikam neuteče.
Pojď.
Ahoj, zlato. Jen mě zajímá, jak se máš?
Vyrazíme zítra brzo ráno
a pomůžeme vám s přípravami.
Mluvil jsi už s doktorkou?
Zavolej mi, až si tohle poslechneš.
Miluju tě. Pa.
Cítíš ten sráz?
Cože?
Zacpi si uši. Cítíš přítomnost moře?
Jo, cítím.
- Že jo? - Jo, je to hustý.
Můj táta neslyší.
A tak jsme odjakživa hledali místa, kde se dá zvuk vnímat i jinak.
Jako tady.
Nebylo náročný vyrůstat s hluchoněmým tátou?
Ani ne.
Na prvním rande
se naši rozloučili polibkem
a táta pak odcházel pozpátku.
Moje máma
se ho zeptala, proč to dělá,
a táta prý na to, že aby ji slyšel,
kdyby mu chtěla říct něco romantickýho.
Vtipný.
Od tý doby jsou spolu.
Co tvoje máma?
Byli jste si blízcí?
Strašně moc.
Jak nejlepší kámoši.
Taky měla foťák, starší, než máš ty.
Byla fotografka.
- Fakticky? - Jo, pořád něco fotila.
- Vida. - Hm.
U táty je starých foťáků plná krabice.
- Nepovídej. - No jo.
Sranda.
Je to bez ní těžký?
Jo.
Děsně moc.
Chtěl jsem naši rodinu stmelit, ale vůbec mi to nejde.
Takže...
Je to fiasko.
A proč?
Protože jsme čtyři chlapi, co...
Jsme čtyři chlapi.
No.
Mám nápad.
Pojď!
Třicet vteřin.
Na co?
Než nás to vyfotí.
Pojď!
- Dej si to do kapsy. - Dobře.
No tak.
- To je vtip? - Honem!
- Já nemůžu. - Oskare.
To nejde.
Dělej, Oskare!
Je moc zima.
Já nemůžu.
Ale to víš, že můžeš! Tak pojď!
- Vážně nemůžu. - To mě v tom necháš?
Honem!
Jak myslíš. Zatím!
Promiň!
Zbabělče!
To jsi ty?
Jo, když jsem byl malý.
Rozkošný.
Tenkrát jo.
Klidně si cokoli půjč.
Já nic z toho nevyužiju.
Neuvěřitelný.
Jo, pěkně velký foťák.
Kdepak, blázínku.
- Starý velký foťák. - To je Mamiya RB67.
To snad není možný.
Tak jo.
Podrž to.
Připravený?
Moment.
Až mi zvlhly kalhotky.
Neskutečný, že ho měla.
Jo.
Heleme se.
Tenhle s náma trávil každou dovolenou.
Jo, univerzál.
- Vážně? - Jo.
Zajímavý.
Jak se to...
Aha.
Co to sakra děláš?!
Jen jsem ho otevřel.
Musíš film převinout zpátky, jinak ho zničíš.
Nevěděl jsem, že tam je.
Samozřejmě, že je. To přece vidíš.
- Připravený? - Jo.
Fajn.
Hm, pán se tváří vážně.
A teď se nehýbej.
- Nehýbu se. - Hýbeš.
- Ne. - Jo, hýbeš.
Nehýbej se, a já fotím za tři,
dva,
jedna...
- Paráda. - Jo.
- Tak.
Natočím ještě svoji druhou tvář.
Ale víš, že ty fotky nevyjdou?
- Proč ne? - Konec té cívky jsi zničil.
Ale sluší ti to.
Smím si ho půjčit?
Beze všeho.
Díky.
- Tady. - Chutnalo?
Všechno běží, jak má.
Dal bych si ještě kousek.
Jistě.
Jak si stojíme?
2200 transakcí.
Ale utrácejí víc.
- Je to dobré. - Fantazie.
A to i bez Lukasových sledujících, to je k nevíře.
Díky.
Tady máte.
- Pro pána. - Třetí porce.
Máte výdrž. A kdo dál?
- Kdo má tenhle? - Já, díky.
- Vy? - Ano.
- Prosím. - Děkuji.
- Dobrou chuť. - Skvělé.
Hned to bude.
Dělá to 55 korun.
Jak si stojíme teď?
206 000. Ještě nám trošku chybí.
Určitě přimhouří oko.
Díky tomu splatíme najednou víc než půlku.
To bude stačit.
To nestačí.
Máme 242 000 v hotovosti.
To je víc než půlka dlužné částky.
Prokázali jsme,
že ten dluh bereme vážně a že ho hodláme splatit.
Nějak se přece domluvíme?
Spousta lidí má dluhy.
To nestačí.
Chceme naše peníze.
Všechny.
Mají právo požadovat splacení celé částky.
Paráda.
Viděli jsme se kdy, před týdnem?
A během té doby jsme vydělali půlku dlužné částky.
Ano, a může se stát,
že zbytek doplatíte během příštích tří čtyř měsíců,
ale váš otec nadělá nové dluhy.
Dluh nevznikl před týdnem, nastřádal se.
Nikdy pekárnu neoddluží.
Ale je to celý jeho život.
Má jenom tu pekárnu a...
Nesmíte...
Přece...
Něco se snad dělat dá.
Jestli je to tak,
měl se o ni starat lépe.
To by bylo.
Tati?
Ahoj, Klausi.
Ahoj, Wagne.
Co máš v košíku?
No já...
Mám tam přísady na baba ganoush.
Uděláme si řecký večer. Doporučuju.
Tajemství spočívá v bio lilcích a...
Sakra, Wagne.
Mám tam pečivo.
To víš, inflace...
Tati.
Nezlob se.
Rozlučte se se strejdou.
Pa, strýčku.
Tak zatím.
Mám tě rád. Měj se hezky.
Tak jo. Nasedněte.
- Zatím. - Pa, krasavče.
- Jo. - Fajn.
- Počkej. - Co je?
Jak tě dostanu k doktorovi?
- Už toho nech. - Myslím to vážně.
- Jak tě přiměju? - Nech...
Můžeš prosím jít k doktorovi?
Tolik času to přece nezabere.
Mohl bys laskavě zmlknout?!
Už to nesnesu!
Pořád žvaníš.
- Drž hubu! - Zmlkni už!
Drž hubu a mazej k doktorovi!
Já tě prosím! Běž k tomu zasranýmu doktorovi!
Myslím to vážně!
Běž tam! Prosím!
- Prosím. - Dej mi to.
- Dej mi tu tašku. - No tak.
Hej, vy dva!
- Mazej k doktorovi! - Co blbneš?
- Půjdeš k doktorovi? - Přestaň.
- Oskare. - Půjdeš k doktorovi?
- Oskare! - Půjdeš?
Oskare, dost.
- Půjdeš tam? - Pusť mě.
Tak pusť.
Nastupte si, jedeme.
Promiň.
Karle.
Promiň.
Všechno teď leží na mně.
Je to na mně, protože máma je nemocná.
Tati?
Nepůjdeš spát? Je pozdě.
Nazdárek.
Nechce se mi.
Pojď si lehnout.
Vždycky se mě snažíte zahnat do postele.
O co vám jde?
No? Je to můj dům.
Fikaný, co?
Teď mě odvedeš do postele.
Ne.
Dáš mi dobrou noc?
Kruci, Lily.
Posuň se kousek. Zabíráš celou postel.
Jak je?
Čau, brácho.
Co se děje?
Už nemůže dál.
Teď se mi to nehodí.
- Musíš se přijet rozloučit. - Musím běžet.
Zdravím.
Je tu Oskar?
Jo.
- Oskare? - Ahoj.
Byla jsem vyfotit
náhrobek Lahváče Finna, tak jsem si řekla, že se stavím.
Aha.
- Můžu k tobě? - Jo.
Teda vlastně...
Dej mi chvilku.
Dobře.
Něco pro tebe mám.
Jsou tam i pozitivy do diaprojektoru.
Od té akce ses odmlčel.
Jo, řeším nějaký věci.
Zjevně ti to jde náramně.
Nechtěl jsem tě zatěžovat svýma problémama.
Já... jo.
Já se problémů nebojím.
Hele.
Hustý.
Ta pekárna byla pro naše vším.
Co?
Jen jsem měla pocit,
že tvýmu tátovi spíš chybí starý dobrý časy.
A tvoje mamka mu pomáhala, protože to bylo nutný,
ne protože ji to bavilo.
Možná.
Co když je načase jít dál?
A koukej mi zvedat telefon.
Jo.
Rikke?
Tak jo.
Ježiši, to je kosa.
- Co děláš? - Pomoz mi!
Tahej, no tak!
- Naval prachy! - Do prdele!
Co blbneš?
To nebylo vtipný.
Volal jsem ti, a tys to nebral.
Co mi chceš?
Chyběls mi, tak jsem si říkal,
jestli nemáš pět minut na pokec.
Myslels už na svoji spásu?
Sklapni.
Vstoupil jsem do církve, na shromážděních
mluvíme o vínu.
Táta nás potřebuje.
Nevede se mu dobře.
A pak...
Karlovi taky ne, a já nevím, jestli...
Nech toho, Oskare. Vážně.
Já tohle nedávám.
Nemůžeš nic neřešit, jako všichni ostatní?
Ne.
- Ne? - Ne, to nemůžu.
- Nemůžeš? - Ne, a ty taky ne.
Vím, o co se snažíš,
chceš mě naštvat a odehnat, ale to se nestane.
Já tě neopustím.
Všichni odcházejí, Oskare.
Ona nás neopustila.
Kdyby nezemřela, byla by teď tady s náma.
Táta nás potřebuje.
A taky Karl. A já to nedokážu sám,
musíme to udělat společně.
Nedokážu to sám.
Spolu jsme silnější.
Dva siláci, co posilujou bok po boku.
Svalnatý mužský, co se sprchujou a...
Jen to ne.
... navzájem se natíraj olejem
a vážej se. Říkám to správně?
Takže chceš jít do posilky?
Ne, sprcha bude stačit.
Přestaň.
Tati?
Je v pekárně.
V pekárně?
Jo.
Tati.
Ahoj.
Tati,
co to děláš?
Peču.
Nemáš tu co pohledávat.
To si piš, že mám.
Tohle je naše místo.
Vzpomínáte si, jak to tu vypadalo,
než to máma dala do kupy?
Kolik úsilí nás to stálo?
- Co? - My víme, tati.
Jenže žádné "my" už neexistuje.
Zbyl jsi jenom ty.
Vstáváš uprostřed noci,
chodíš sem dolů
a potom do rána pečeš.
Topíš se v dluzích.
Nepůsobíš zrovna...
... šťastně.
Ale...
Máma tomu tolik obětovala.
Pekárně ne.
Tobě.
Nám.
A my tu jsme pořád.
Jo, to jste.
Jsem za to rád.
Lily už tu není.
Ačkoli někdy,
když běží stroje, mám pocit, že tu je se mnou.
Napadne mě, že když se otočím, bude tam, ale není.
Ne.
Kde je váš bratr?
Co si dáme k jídlu?
Řekni pizza.
Pizzu? A jakou?
- Ahoj. - Co se...
Co tu děláte?
Máme naléhavou schůzku.
O půl páté má William trénink.
Jestli to bude vážný,
budu potřebovat pomoct s vyzvedáváním
a tak podobně.
Zahra zrovna začala v nové práci...
Neboj, nebudeš na to sám.
Ano?
Díky.
Kuš, stačí.
- Karl Wagner? - Tady.
- Pojďte prosím dál. - Jistě.
Pane Wagnere,
jak bych vám to řekl.
Je skvělé, že jste přišel tak brzy.
Vzorky tkání, které jsme obdrželi,
ukazují na přítomnost rakoviny,
ovšem ve velmi raném stádiu.
Metastázy se nerozšířily do lymfatických uzlin
ani do podpaží.
Navrhujeme proto
provést drobný chirurgický zákrok,
při němž vám nádor vyjmeme.
Aha.
A co...
Co to znamená?
Ve vašem věku a zdravotním stavu
a také díky brzkému záchytu
je naše prognóza velmi optimistická.
S podobnými případy máme dobré zkušenosti.
Super, že jseš v dobrý kondici.
No.
Jo.
Zvládnem to.
Jo.
Kde máme tu naši hvězdu?
Tady je.
Veselé Vánoce!
- Rád tě vidím. - Ahoj.
Ahoj.
Zujte se, děti.
Nezavře pusu.
Tady máš.
Na zdraví!
- Na zdraví. - Veselé Vánoce.
Nádhera, že jsme se takhle sešli.
- Veselé Vánoce. - Na zdraví.
- Mám tě rád.
Já tebe taky.
- Co je? - Ellie si dá taky.
Nalej mi.
Představ si, že je to tequila.
Cool.
Taky jseš na tequilu?
Na co se mě to ptáš?
No vážně. Sedí tu s náma děti.
- Jak to máte? - Chodíte spolu?
Pozval mě na rodinnou oslavu Vánoc.
To mluví samo za sebe.
Přípitek na nového člena rodiny!
Vy dva jste jasní.
Říkal jsem si, že bych navštívil Barcelonu.
Už vím, jak se to správně čte.
Aha.
Chodím dvakrát týdně na španělštinu.
Tam jsi poznal Lise?
- Jakou Lise? - Kdo je Lise?
Klídek, vážení.
Učíme se spolu španělsky, toť vše.
Salute. Na zdraví!
Vsadím se, že se Oskar zapletl do pyramidové hry
a chce nám prodat sadu mýdel.
To snad ne.
- Oskare. - Ano?
Jak ti jde studium?
Díky za optání, Zahro, to je od tebe milý.
Uznali mi zkoušky, takže nemusím nic opakovat.
Za rok a půl bych to mohl dodělat.
- To je super. - Paráda.
Karle, Oskar říkal, že jsi "čistej"?
Je to tak. Podle výsledků jsem zdravý.
Člověk samozřejmě nikdy neví, ale pro teď ano.
A pořád pomalej jako šnek.
Před tímhle neuteče.
A mně už vůbec ne.
Takže.
Mám pro vás překvapení.
Našel jsem mámin poslední film.
A...
Rikke...
Rikke si chtěla půjčit foťák,
a díky tomu jsme zjistili, že je v něm film,
a nechali jsme ho vyvolat.
Nakouknul jsem,
ale měli bysme se na něj podívat spolu.
To snad není třeba.
Zajdu pro rýžový pudink.
Hej, sedni si.
Je to super nápad.
Rádi se podíváme.
Moc rádi.
Super.
Tak jo.
Můžem?
To je ale fešák.
Další fešák.
Darebák?
- Lenoch? - Jak se jmenoval?
Kejchal, Rejpal, nebo jak?
Ne, to ne.
- Tak jak? - Dřímal.
Dřímal? Vážně Dřímal?
Samí spáči.
Laurel a Hardy.
Vyděšení.
Jo, zaskočení.
Kdo je to?
- Velký byznysmen. - Ou jé.
Nebo jenom hraje hada.
- Jo? -"Byznys"?
Asi jo.
Ale co já vím.
Možný je všechno.
Tahle se povedla.
Byla krásná.
Jo, to byla.
Moc krásná.
MÍ MILÍ HOŠI,
VAŠE BOLEST
MĚ BOLÍ.
POVÍM VÁM TEĎ ALE NĚCO DŮLEŽITÉHO:
- Co je? - Co se děje?
- Zmáčkni to znovu. - Jo.
Co? To ne.
- Rozbilo se to? - Víc jich není?
Zjistil jsem, že když se foťák otevře
s filmem uvnitř, poslední fotky se zničí,
a já jsem...
To si děláš prdel, Oskare.
Ne.
Nenavinul jsi nejdřív film?
Ne, já...
To jseš celý ty.
Zničil jsi mámina poslední slova?
Nic horšího jsem nikdy neslyšel.
Ty vole.
Už je to tak.
Sakra, Oskare.
To není vtipný.
To teda není.
Tolik jí to slušelo.
I nemocná vypadala nádherně.
- Jo. - Krásně.
Obzvlášť na té fotce s...
Mám i její fotky v plavkách.
- Fakt? - Jen to ne.
Uf, tati!
- Vážně? - Já bych je ráda viděla.
Dej pokoj, tati.
- Ale ona by je ráda viděla. - Jindy, tati.
Momentíček.
Kdo to byl?
LEPŠÍ ČASY
NA PAMÁTKU BIRTE FORSELL
České titulky Jitka Jindřišková Iyuno 2024