Olin silloin nuori asianajaja.
Olin parikymppinen.
Olin vasta muuttanut Milwaukeehen. Asuin yksin, enkä tuntenut juuri ketään.
Pomoni Jerry Boyle soitti minulle.
Hän sanoi, että olimme saaneet ison tapauksen.
Minun piti mennä poliisilaitokselle.
Jerry Boyle sanoi edustaneensa kyseistä henkilöä aiemmin.
"Hän on mukava kaveri. Ei hän sinua syö."
Hänen pyynnöstään lähdin heti.
Tapasin Jeffrey Dahmerin.
Se oli ensimmäinen työni.
Tapasin hänet hyvin pienessä kuulusteluhuoneessa.
Jeff istui pöydännurkassa.
Minua jännitti, koska koin haukanneeni liian suuren palan.
Jopa veteraanipoliisien mukaan murhapaikka on erittäin outo.
Jeffrey Dahmerin kammottava tarina on saanut kansan pauloihinsa.
Murhia, silpomisia ja ihmissyöntiä.
Kauhu valtaa kansan, kun poliisi kantaa suurta kattilaa,
joka liittyy Milwaukeen historian suurimpaan massamurhaan.
Tunsin itseni Uhrilampaiden Clarice Starlingiksi.
Hän oli kohtelias.
Olin kai yllättynyt siitä, miten ystävällinen Jeff oli.
Hyvä puolustusasianajaja ei tuomitse -
ja saa asiakkaan luottamaan itseensä.
Sinuttelimme toisiamme.
Kaikki on hyvin, Jeff. Älä nolostele.
Oletko kiusaantunut? -En. Tämä asia pitää kohdata.
Tämä on kovin kummallista.
Siitä ei ole helppo puhua.
Olen piilotellut asiaa sisimmässäni monia vuosia ja se on…
Joo.
Aivan kuin nostaisin kaksitonnista kiveä kaivosta.
Ketään ei voi valmistella kohtaamaan sellaista verilöylyä.
NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
22. HEINÄKUUTA 1991
Se oli hiljainen ilta.
Se oli sellainen hikinen kesäyö.
Olin TV-toimittaja ja ensimmäisiä paikalle saapuneita -
Dahmerin pidätysyönä.
Kun saavuin paikalle ja näin poliisien kasvot,
käsitin, että oli tapahtunut jotain suurta.
Törmäsin tuttuun poliisiin. Hänen nimensä oli Bobby Rao.
Kysyin häneltä, oliko tosi kyseessä.
Hän katsoi minua ja sanoi: "Kyllä on. Usko pois."
Komisario Harrell.
Tutkimme North 25th Streetillä olevassa asunnossa tapahtunutta murhaa.
Olemme pidättäneet yhden henkilön.
On erittäin mahdollista,
että kyseinen henkilö on saattanut osallistua muihinkin murhiin.
Kerrostalon alaovea vartioimaan oli määrätty tuttu poliisi.
Anelimme häntä päästämään meidät ottamaan kuvia Dahmerin asunnosta.
Hän sanoi menettävänsä työnsä, jos tekisi sen.
Hän kuitenkin päästi meidät ovelle katsomaan.
Niinpä me kurkistelimme sisään karmeista kiinni pitäen.
Asunto ei ollut mitenkään silmiinpistävä. Yksi matto oli rullalla.
Vasemmalla oli keittiö.
Oikealla oli makuuhuone ja kylpyhuone.
Yksi asia siellä pisti silmään,
ja se oli päällä oleva karmiva laavalamppu.
Sen kupla liikkui ylös ja alas.
Tunnelma asunnossa oli pelottava.
Olin Milwaukee Sentinelin toimittaja, kun Dahmerin tapaus tuli julki.
Niin myöhään olin lähes ainoa toimituksessa.
Rikostoimittaja Tina Burnside soitti.
Hän käski ottaa sanelunsa tarkasti ylös.
Olin paineen alla, koska toimitussihteeri halusi jutun heti.
Lähetin jutun toimitussihteerille, joka korjasi ja lähetti sen painoon.
Muistan, että hän sanoi:
KAUHUKAMMIO
"Tästä tulee Milwaukeen historian suurin juttu."
Toimin syyttäjänä kauan sitten, kunnes ryhdyin puolustusasianajajaksi.
Tunnen siis molemmat puolet.
Paikalliselta TV-kanavalta soitettiin, ja he halusivat kysyä asiakkaastani.
Kysyin, kenestä. Soittaja vastasi: "Jeffrey Dahmer taitaa olla murhaaja."
Olin edustanut Dahmeria vuonna 1988 jostain seksirikoksesta.
Sanoin: "Hetkinen, minun pitää soittaa hänen isälleen."
Soitin Lionel Dahmerille ja kerroin, mitä toimittaja oli kertonut.
Sanoin hänelle, että käsken jonkun ottaa selvää asiasta.
Soitin Wendy Patrickusille, joka sattui olemaan vapaana.
Ensimmäisenä tapasin rikostutkija Murphyn.
Rikostutkijat johtivat kuulustelua.
Kun tapasin Dahmerin…
RIKOSTUTKIJA
…hän olisi halunnut, että ammun hänet tekojensa tähden.
Istuin alas ja sanoin,
että hänen tietonsa ei vaikuttaisi siihen, pidinkö hänestä vai en.
Sitten kirjoitimme tunnustuksen.
Olin komisariona murhayksikössä.
Dennis Murphy ja Pat Kennedy olivat Dahmerin pääkuulustelijoita.
Se oli heidän tehtävänsä.
Hän muisti jokaisen yksityiskohdan murhista.
OTTI LIFTAAJAN KYYTIIN
Se oli uskomatonta.
Muistaakseni Jeff oli hieman humalassa.
Kysyin, miksi hän kertoi kaiken. Miksi hän tunnusti?
Hän sanoi, että todisteita on niin paljon.
Peli oli pelattu, joten hän halusi tunnustaa.
Hän oli jo tehnyt päätöksensä, joten minun piti kunnioittaa sitä.
Hän oli jo tunnustanut.
Sitä vastaan ei voinut puolustaa, joten kysyin, mitä hän halusi minulta.
Hän sanoi haluavansa tietää, miksi oli sellainen.
Sanoin, että voin hankkia hänelle psykiatrin.
Voisimme vedota syyntakeettomuuteen.
Sen strategian tueksi tarvittiin lääkäreitä.
Lääkäreille piti toimittaa tietoja, jotta he löytäisivät vastauksia.
Kysymys oli, oliko hän syyntakeinen vai ei.
Muutaman kuukauden ajan vietin paljon aikaa hänen kanssaan.
Keskustelimme jokaisesta uhrista, ja keräsin mahdollisimman paljon tietoa.
Wendy Patrickus nauhoitti yli 32 tuntia keskusteluja.
Keskustelut käytiin heinäkuun ja lokakuun välillä vuonna 1991.
Nauhoja ei ole aiemmin julkaistu.
Kerro, mitä mietit, Jeff.
Olen miettinyt, miksi koin pakonomaista tarvetta murhata.
Mitä minä etsin täyttääkseni tuntemani tyhjyyden?
Jonkun murhaaminen ja ruumiista eroon pääseminen -
ei tuota pysyvää mielihyvää tai täyttymyksen tunnetta.
Silti minulla oli vuosien ajan pakottava tarve tehdä niin.
Jeff halusi paljastaa kaikki uhrit.
Se oli hyvin epätavallista sarjamurhaajalle.
Hän myönsi kaiken. Hän kertoi murhanneensa.
Hän myös kertoi, miten ja miksi.
Minä en kokenut tavallisia empatian tunteita.
Mietitkö koskaan, miksi et tuntenut samoin kuin muut?
Kyllä mietin.
Kaikki alkoi fantasioista ja fantasioimisesta.
Lopulta fantasiat kävivät toteen.
Hän vei fantasiamaailmansa niin pitkälle,
että useimpien on sitä vaikea käsittää.
Haastattelin Jeffrey Dahmeria puolustusasianajajan pyynnöstä.
Minun piti antaa mielipiteeni, oliko Dahmer syyntakeinen.
Toimin 30 vuotta oikeuspsykologina Milwaukeessa.
Dahmerin tapaus tuli urani keskivaiheilla.
Muut tapaukset eivät vetäneet vertoja tälle.
Mistä kaikki sai alkunsa?
Voisinpa vastata yksiselitteisesti.
Voin vain syyttää omaa kieroutunutta ajattelutapaani.
En ole vuosiin ajatellut normaalisti.
HEINÄKUU 1991
Lapsuudesta puhuttaessa Jeffrey muuttui varautuneeksi.
Näin kuvia hänestä lapsena isänsä Lionelin kanssa.
Niissä kaikki vaikutti normaalilta. He muun muassa kopittelivat.
Isä oli paljon pois.
Isä oli tutkija ja edisti omaa koulutustaan.
Jeff vakuutti, että ei ollut kokenut suurta traumaa.
Häntä ei ollut käytetty hyväksi tai hakattu.
Se, mikä Jeffin omien sanojen mukaan todella vaikutti häneen,
oli vanhempien jatkuva kinastelu.
Mikä ongelma vanhemmillasi oli?
He eivät vain tulleet toimeen. Etenkin äiti aiheutti kitkaa.
Oliko väkivaltaa? -Vain läpsimistä ja lyömistä.
Kuka löi ja ketä? -Äiti löi isää.
Kenen puolella olit? -Yritin olla puolueeton.
Tutustuin molempien sukujen taustoihin.
Halusin nähdä, oliko suvuissa mielenterveyden häiriöitä tai tapoja,
jotka selittäisivät, miksi Dahmerista tuli sellainen.
Lionel Dahmerin puolelta ei löytynyt mitään.
Joycen suvussa taisi esiintyä alkoholismia.
Monissakin suvuissa on alkoholismia, joten en pitänyt sitä minään.
Jeffreyllä oli veli, joka syntyi, kun Jeffrey oli kuuden.
Hän oli David.
Kaikki huomio keskittyi nuorempaan veljeen.
Jeffrey oli valmiiksi paljon yksin.
Kun Jeff ja minä olimme lapsia, hänellä ei tainnut olla paljon ystäviä.
En nähnyt hänellä muita kavereita kylässä. Olimme käytännössä kahdestaan.
Pihatiemme olivat vastapäätä,
joten meidän oli helppo polkaista pyörällä toistemme pihaan.
Pelasimme palloa tai laskimme mäkeä.
Isä oli huolissaan, koska Jeffrey ei pärjännyt koulussa.
Hänellä ei ollut paljoa ystäviä, eikä hän tapaillut tyttöjä.
Kuinka kauan olet tiennyt olevasi homo?
Noin 13-vuotiaasta lähtien.
Teini-ikäisenä Jeffrey tuli tietoiseksi seksuaalisuudestaan.
Se on tuiki tavallista.
Hän tiesi, että seksuaalisuus ei vastannut vanhempien toiveita.
Hänellä oli seksuaalisia kokeiluja naapuruston pojan kanssa.
Mitä teitte? -Pussailimme ja makoilimme puumajassa.
Olin 14- tai 15-vuotias, ja teimme sitä yhteisymmärryksessä.
Varttuessaan Jeffrey eristäytyi henkisesti -
ikätovereistaan, opettajistaan, lapsuudenystävistään ja vanhemmistaan.
Olin Milwaukeen piirikunnan syyttäjä Dahmerin murhien aikaan.
Toimin myös tapauksen syyttäjänä eli olin oikeudessa häntä vastaan.
Viimeisenä kouluvuotena hänellä alkoi olla fantasioita.
Partnerin täydellinen alistaminen oli yksi hänen fantasioistaan.
Hän halusi alistaa toisen väkivaltaisesti.
Milloin ensi kertaa ajattelit tekeväsi niin toiselle?
Fantasian tasolla. -Aivan.
Luultavasti 18-vuotiaana.
Hän fantasioi lenkkeilijästä, jonka näki usein.
Hän kuvitteli, miltä tämä henkilö näytti ilman paitaa.
Hän halusi harrastaa seksiä tuon nuoren miehen kanssa.
Hän vain ei osannut lähestyä miestä.
Niinpä hän päätti kolkata miehen ja harrastaa seksiä tämän ollessa tajuton.
Tavoite ei ollut tappaa, vaan koskettaa, halata ja tutkia kehoa.
Hän ei halunnut suhdetta tai sitä ihmistä.
Hän halusi voimakasta ja urheilullista miehen kehoa.
Hän sahasi mailan lyhemmäksi miehen kolkkaamiseksi.
Hän piileskeli puun takana.
Lenkkeilijä ei ilmaantunutkaan, joten hän hylkäsi ajatuksen.
Se oli käytännössä Dahmerin ensimmäinen väkivaltafantasia.
Hän halusi käyttää hyväksi lenkkeilijää.
HEINÄKUU 1991
WTMJ TV, Milwaukeen ympärivuorokautinen uutiskanava.
Nyt alkaa News Channel 4:n Daybreak.
Ensimmäinen tilaisuuteni kertoa uutisesta maailmalle -
tuli aamu-uutisissa.
Hyvää huomenta. Milwaukeessa tehtiin raaka löytö yöllä.
Eräästä kerrostalosta on löytynyt kammottava rikospaikka.
Raporttini järkytti uutisankkureita.
Poliisit tulivat paikalle keskellä yötä.
He löysivät asunnon täydeltä ihmisten osia.
Miehet ovat ilmeisesti joutuneet talon asukkaan uhreiksi.
Massamurhan motiivina lienee seksi.
KEHON OSIA LÖYTYNYT
Lähetyksen lopuksi odotin kysymystä, koska uutisankkurit kysyvät aina jotain.
Ruumiit oli silvottu,
joten poliisi joutuu selvittämään uhrien henkilöllisyyden pala palalta.
He olivat hiljaa.
Myöhemmin kysyin heiltä, miksi he eivät kysyneet mitään.
He olivat niin järkyttyneitä, etteivät keksineet mitään.
Kävin rikospaikalla, koska toimittaja haluaa nähdä omin silmin.
Paikka oli täynnä ihmisiä.
Sivustakatsojia riitti moneksi päiväksi.
Ihmiset olivat järkyttyneitä, mutta heidän oli pakko katsoa.
Asian valtavuutta oli vaikea käsittää.
Toisaalta se oli ahdistavaa, mutta toisaalta se oli myös jännittävää.
Olin huolissani, teinkö työni oikein.
Milloin vanhempasi erosivat? -Kun olin 18. Vuonna 1978.
Minun oli hyvin tärkeää vakuuttaa hänet, että en aikonut tuomita häntä.
Minun piti päästä hänen lähelleen.
Oli valtavan tärkeää saada hänet luottamaan minuun.
Äidillä ja isällä oli omat ongelmansa.
En voinut tilanteelle mitään,
joten pyrin löytämään onnen omalla tavallani.
Se oli väärä tapa.
HEINÄKUU 1991
Dahmer oli vasta valmistunut high schoolista.
Vanhemmat olivat eroamassa, ja Dahmer asui yksin Bathin kodissa.
Äiti potki isän pellolle, ja isä muutti motelliin asumaan.
Isän tietämättä äiti päätti,
että oli saanut tarpeekseen ja lähti Jeffreyn veljen kanssa.
Isä ei tainnut tietää, että äiti oli lähtenyt Wisconsiniin.
Dahmer ei sanonut tulleensa vanhempiensa hylkäämäksi.
Tunne saattoi olla hänelle tuttu.
Puhuitko enää koskaan äitisi kanssa? -En.
Miltä sinusta silloin tuntui? -Masentuneelta ja yksinäiseltä.
Olin hämmentynyt. Ketään muuta ei ollut kotona.
Näin yhden liftaajan ja ajattelin, että olisi kiva saada juttukaveri.
Joku, jonka kanssa haluaisin harrastaa seksiä.
18. KESÄKUUTA 1978
KOLME VIIKKOA VALMISTUMISEN JÄLKEEN
Vuonna 1978 -
Steven Hicks liftasi rock-keikalle.
Jeffrey oli aina kiinnostunut -
ihmisen keskiruumiista ja fysiikasta.
Siitä, miten fyysisesti kehittynyt ja puoleensavetävä henkilö oli.
Kehittynyt keskiruumis vetosi häneen.
Fysiikka veti minua puoleensa. Lihakset.
Se kiinnitti huomioni.
Steven Hicks liftasi ilman paitaa.
Sehän oli kuin suoraan Jeffreyn fantasioista.
Hän pystyi toteuttamaan fantasiansa.
Jeffrey ajatteli saaneensa tilaisuuden. Hänellä oli auto, eikä ketään kotona.
Hän päätti houkutella miehen kotiinsa.
Hän pysähtyi ja sanoi miehelle:
"Haluaisitko tulla meille juomaan kaljaa ja polttamaan pilveä?"
Steven Hicks suostui.
Herra Hicks ei ollut homo, eikä heidän välillään ollut seksiä.
Etkö tehnyt mitään hänen kanssaan? -En.
Sain sen käsityksen, että hän ei ollut lainkaan kiinnostunut.
En tainnut edes kysyä häneltä. -Hyvä on.
Jossain vaiheessa Steven Hicks ilmaisi Jeffreylle,
että hänen pitäisi lähteä, etteivät ihmiset huolestuisi.
Se oli Jeffille pettymys.
Se oli ensimmäinen kerta.
Tunsin halua kontrolloida.
Kaikki tunteeni katosivat.
Minä kai vain päätin tehdä sen,
oli hän sitten homo tai ei. Sillä ei ollut väliä.
Dahmer otti painon ja löi sillä Steven Hicksiä päähän.
En varsinaisesti tiedä, miksi löin häntä. Tietysti halusin hänen jäävän.
Steven oli siinä vaiheessa tajuton.
Jeffrey tukahdutti Stevenin painon avulla.
Minusta oli uskomatonta,
että todella tein niin toiselle ihmiselle.
Järkytyin, että olin päätynyt siihen pisteeseen.
Olin innoissani ja tunsin olevani vallassa.
Tunteisiin sekoittui myös pelko.
Mitä teit ruumiille? -En mitään.
Piilotin sen talon alle ryömintätilaan.
Kävitkö katsomassa häntä? -Kerran, mutta katsoin vain.
Mitä ajattelit, kun katselit häntä?
Olin sairaalloisen utelias siitä,
miltä kuollut ihminen näytti.
Olin utelias ja peloissani.
Sen jälkeen hän alkoi ahdistua siitä,
mitä hän tekisi ruumiille. Miten hän pääsisi siitä eroon?
Aloin paloitella häntä.
Muistan, miten leikkasin häneltä jalat, kädet ja lopulta pään.
Koskitko mihinkään? -Luultavasti. Maksaan ja sydämeen.
Hän piti päätä erillään.
Hän masturboi ruumiinosien äärellä.
Olitko huolissasi siitä, että tunsit sellaista mielihyvää?
Olit 18-vuotias ja käytit häntä masturboimiseen.
En taida ymmärtää sitä vieläkään.
Se tuntui jännittävältä.
Niin se oli.
Kauanko säilytit ruumista talossa?
Ehkä kuusi tuntia.
Eniten hän sai tyydytystä siitä, mitä teki ruumiille.
Hänellä oli seksuaalinen kohdehäiriö.
Pyrkimyksemme oli vedota syyntakeettomuuteen.
Eräs asiantuntijamme teki töitä sen eteen.
Olen oikeuspsykiatri.
Olin asiantuntija Jeffrey Dahmerin tapauksessa.
Erikoistun parafilioihin eli sukupuolisiin kohdehäiriöihin.
Seksuaalisuudessa on siis jotain epätavallista.
Diagnosoin herra Dahmerilla nekrofilian.
Nekrofilia on tila,
jossa henkilö kiihottuu seksistä kuolleiden kanssa.
Jeffrey oli kotona ruumiin kanssa.
Kolmen aikaan yöllä hän päätti hävittää ruumiin.
Hän aikoi viedä sen rotkoon, joka oli muutaman kilometrin päässä.
Hän pani ruumiin jätesäkkeihin.
Matkalla poliisi pysäytti hänet, koska hän oli ylittänyt keskiviivan.
Poliisi puhallutti hänet, ja Jeff läpäisi testin.
Poliisi osoitti taskulampulla takapenkille,
missä Hicksin ruumis oli jätesäkissä.
Poliisi kysyi siitä.
Jeffrey sanoi, ettei saanut unta, joten päätti hävittää roskat.
Takapenkillä oli siis ruumis, jonka hän oli juuri tappanut.
Sitten tämä 18-vuotias päätyi puheisiin poliisin kanssa.
Dahmerilla riitti kanttia sanoa:
"Olen vain viemässä roskia." Poliisi uskoi häntä.
Poliisi näki säkit, mutta ei katsonut niihin.
Jeffrey onnistui vakuuttamaan poliisin.
Sen jälkeen hän tiesi osaavansa manipuloida.
Hän tiesi, että voisi sanoa jotain, ja häntä uskottaisiin.
Hän kääntyi ympäri ja palasi kotiin.
Hän löysi galvanoidun putken, johon hän tunki säkit.
Hän ajoi joen ylittävälle sillalle,
mistä hän heitti herra Hicksin henkilökohtaiset esineet.
Lisäksi hän heitti veitsen, jolla oli paloitellut ruumiin.
Isä asui hotellissa, joten olin pari kuukautta yksin.
Kuinka usein puhuit isäsi kanssa?
Kerran, pari viikossa.
Isä ja tuleva äitipuoli Shari palasivat kotitalolle.
Ruokaa oli vähän, ja alkoholipulloja lojui ympäriinsä.
Nuoren miehen elämä näytti olevan vaikeaa.
Isä oli huolissaan, joten he muuttivat taloon.
Sittenkö menit yliopistoon? -Kolmeksi kuukaudeksi.
Juopottelin paljon, joten arvosanani eivät olleet hyviä.
Isä taisi saada hänet yliopistoon.
Hänet heitettiin ulos juomisen takia.
Isä ja äitipuoli päättivät, että Jeffrey menisi armeijaan.
Minut lähetettiin peruskoulutukseen ja sen jälkeen lääkintäkoulutukseen.
Hän sanoi saaneensa sieltä hyvää oppia.
Koulutuksen avulla hän oppi tunnistamaan elimiä.
Jeffrey Dahmer vapautettiin palveluksesta juomisen takia.
Join taas paljon, joten jouduin palaamaan porukoiden luo.
Kun hän palasi kotiin kolme vuotta myöhemmin,
Steven Hicksin ruumispussit olivat edelleen tallessa.
Jeffrey Dahmer levitti Steven Hicksin jäännökset -
perheen puolen hehtaarin laajuiseen metsään.
Hieno nuori mies katosi kuin tyhjään.
Pojan perhe sai tietää asiasta vasta heinäkuussa 1991,
ja poika katosi kesäkuussa 1978.
Se perhe ei 13 vuoteen tiennyt, mitä heidän pojalleen tapahtui.
AIHE: KADONNUT HENKILÖ / MURHA
UHRI: STEVEN MARK HICKS
PIDÄTETTY: JEFFREY DAHMER
18. KESÄKUUTA 1978
Asia vaivasi minua.
Miten se ilmeni? Mitä tunsit? -Syyllisyyttä.
En osannut päättää, pitäisikö minun tunnustaa.
En vain koskaan uskaltanut.
Mitä ajattelit? -Miten kamalan väärin se oli.
En halunnut, että niin kävisi enää uudestaan.
ELOKUU 1991
Kysyimme kuulusteluissa Jeffrey Dahmerilta hänen perheestään.
Hän käski jättää perheen rauhaan.
Hän sanoi, että vanhemmat eivät tienneet hänen toimistaan.
Kerroin Lionelille, Jeffin isälle, murhista,
ja hän järkyttyi.
Hän ei käsittänyt, miten hänen lapsensa voisi tehdä sellaista.
Miten hänen perheensä reagoi?
Lienee arvattavissa, miten kenen tahansa perhe reagoisi.
Hekin ovat epätoivoissaan.
He ovat hirvittävän pahoillaan tapahtuneesta -
ja uhrien sekä heidän perheidensä puolesta.
Tietenkin he surevat myös poikaansa.
Perhe on oikein hieno ja hurmaava.
Isä Lionel on mainio mies,
joka kärsii, kuten kuka tahansa muu.
LIONEL DAHMERIN ÄÄNI
Rakastan häntä. En käsittänyt, miten sairas hän on.
Ajattelen häntä ja rukoilen hänen puolestaan, kuten aina.
Rikostutkijat antoivat hänen polttaa ja juoda määrättömästi kahvia.
Tupakka ja kahvi rauhoittivat häntä.
Ilman niitä totuus olisi voinut jäädä pimentoon.
Jeffrey oli valmis puhumaan, kunhan tupakkaa ja kahvia riitti.
Tunteiden ja motiivien esiin kaivaminen on vaikeaa.
Tiedän. Kerro, jos se alkaa olla liian vaikeaa.
Käsitäthän… -Se alkaa olla.
Puhuminen ja analysoiminen paljastavat,
miten kieroutuneesti olen ajatellut.
Kun minun suhteeni häneen kehittyi,
hän oli entistä halukkaampi -
kertomaan yksityiskohtaisesti jokaisesta murhasta.
Joskus tuntui kuin olisin ollut hänen äitinsä.
Joskus hän oli kuin veljeni.
Joskus koin olevani hänen terapeuttinsa.
Yrititkö koskaan ryhtyä parisuhteeseen? -Enpä usko.
Miksi et? -Kotona vallitsevan tilanteen vuoksi.
En olisi voinut siinä kodissa ryhtyä pitkäaikaiseen suhteeseen.
Jeffin isä ehdotti, että tämä muuttaisi isoäitinsä luokse.
Kun kerroin hänen toimistaan hänen isoäidilleen Catherinelle,
tämä murtui täysin ja alkoi itkeä. Hän ei uskonut sitä.
Hän ei halunnut osallistua Jeffreyn puuhiin.
Hän ei halunnut tietää, mitä kellarissa tapahtui.
ELOKUU 1991
Olin muuttanut Wisconsiniin isoäitini avuksi.
Jeffille ehdotettiin muuttoa isoäidin luo.
Se voisi tehdä hänelle hyvää, ja ikääntyvä isoäiti kaipasi apua.
Hän pääsi aloittamaan alusta uudessa paikassa.
Jeffrey sanoi rakastaneensa isoäitiään.
Jeffrey kuvaili isoäitiään täydelliseksi.
Hän asui Milwaukeen South Sidella. Hän oli uskonnollinen, hellä ja mukava.
Lionel Dahmer oli kasvanut siinä ympäristössä.
Isoäiti tuki ja rakasti Jeffiä.
Jeffin välit vanhempiinsa eivät selvästi olleet läheiset.
Isoäiti asui West Allisin esikaupungissa.
ISOÄIDIN TALO
Autoin häntä piha- ja kotitöissä.
Isoäiti ei tainnut vaatia paljoakaan Jeffreyltä.
En ole varma, tiesikö hän pojan seksuaalisuudesta.
Jeffrey tiesi, että isoäiti olisi ollut tuomitseva.
Siihen aikaan kaapista ulos tuleminen oli täysin erilaista.
Hän kamppaili seksuaalisuutensa kanssa. Hän ei halunnut olla homo.
Yritin tosissani muuttaa -
elämäntapaani ja halujani.
Yritin päästä eroon -
homoseksuaalisista tuntemuksistani -
ja kaikista syntisistä ajatuksistani.
Aloin käydä säännöllisesti kirkossa isoäidin kanssa.
Yritin tukahduttaa seksuaaliset tuntemukseni.
Luulen, että se alkoi muuttaa häntä.
Hän luki Raamattua, ja he viettivät paljon aikaa yhdessä.
Isoäitini kävi kirkossa joka sunnuntai.
Mihin kirkkoon hän kuuluu? -Protestanttiseen.
Hän kävi kirkossa ja rukoili löytävänsä keinon,
jolla päästä eroon seksuaalisista haluistaan.
Siihen aikaan hän keksi korvikkeita, jotta ei päätyisi murhaamaan ketään.
Olin Southridgen ostoskeskuksessa.
Iskin silmäni siellä olleeseen mallinukkeen.
Halusin sen mallinuken.
Menin kauppaan sisään, eikä siellä ollut ketään.
Olin siellä sulkemisaikaan asti.
Eivätkö hälyttimet soineet? -Eivät.
Riisuin mallinuken ja menin taksilla kotiin.
Piilotin sen isoäidin autotalliin.
Jälkeenpäin leikin sillä.
Puin ja riisuin sitä.
Leikin, että se oli ihminen.
Hän makasi ja masturboi sen kanssa.
Se ei kuitenkaan vastannut oikeaa ihmistä. Hän pettyi siihen.
Tavaratalon kasvoton mallinukke ei riittänytkään.
Parin viikon jälkeen isoäiti löysi sen.
Hän toi puhdasta pyykkiä huoneeseeni.
Niinkö? -Hän kysyi, mikä se oli ja mistä sen sain.
Keksin tarinan, että olin ostanut sen ylijäämänä.
Isoäiti taisi soittaa isälle, joten päätin päästä siitä eroon.
Rikoin sen kellarissa ja vein roskiin.
Olen tavannut pari kymmentä sarjamurhaajaa.
Useimpien motiivi on seksuaalinen.
Olen tavannut myös massamurhaajia.
Syyttäjänvirasto pyysi minua arvioimaan herra Dahmerin.
Tutustuin häneen kolmen päivän ajan. Myöhemmin todistin oikeudenkäynnissä.
Merkillisintä Jeffrey Dahmerissa muihin sarjamurhaajiin verrattuna oli se,
miten vähän hän puolusteli tekojaan.
Hän ei yrittänyt salata mitään.
Uskon, että hän yritti jonkin aikaa keksiä jotain muuta ratkaisua.
Dahmer yritti välttää alkoholia ja homoseksiä -
uskonnollisten estojen vuoksi.
Niihin aikoihin hän koki jotain aivan uutta.
Mies jätti hänelle kirjastossa viestin, jossa tarjosi hänelle suihinottoa.
Olin West Allisin kirjastossa.
Istuin tuolissa lukemassa.
En osannut odottaa sellaista.
Nauroin koko ajatukselle.
Ajattelin, että olipa kamala ja heikko yritys saada minut lankeamaan.
Ymmärrätkö? En edes nähnyt hänen kasvojaan.
Kirkossa käyminen oli auttanut, mutta nyt halusi tulivat takaisin, niinkö?
Siitä se kai alkoi.
Hän alkoi miettiä homoseksiä enemmän -
ja käsitti voivansa saada sitä.
Siinä mielessä tuo kohtaaminen avasi oven hänelle.
Lopulta hän päätti unohtaa varovaisuuden.
AMBROSIA-SUKLAAYHTIÖ
Jeffrey Dahmer sai työpaikan.
Hän pääsi sekoittajaksi suklaatehtaalle.
Hän teki yövuoroa.
Työn ansiosta hän pystyi juhlimaan viikonloppuisin.
Sain työn, jossa oli kohtuullinen palkka.
Sain vapaa-aikaa ja yksityisyyttä.
Aloin taas juoda ja käydä kirjakaupoissa.
Löysin homobaarit ja aloin käydä niissä.
Halusin elävää kumppania. Jotakuta, jonka kanssa viettää yöni.
Miestä, jota saatoin hallita ja jolle saatoin tehdä, mitä halusin.
Halusin nuken sijaan jotain aitoa.
Se oli fantasiani.
Hieman ennen kuin repsahdin -
en jaksanut enää vastustaa.
Tunsin Jeffrey Dahmerin ja useita hänen uhreistaan.
Kun se paljastui, monet sanoivat muistavansa hänet.
Kaikkihan me muistimme, ei Milwaukee niin iso ole.
1980-luku.
Homokulttuuri oli nostamassa päätään Milwaukeessa.
Ei se ollut niin hienoa kuin suurkaupungeissa.
Milwaukeen kokoiseksi kaupungiksi pidimme kyllä hauskaa.
Meillä oli ratkiriemukasta.
Viikon jokaisena iltana jossain tapahtui aina jotain.
Saimme olla omia itsejämme. Olimme vapaita.
Saimme tuntea olomme mukavaksi. Pukeuduimme hienosti ja menimme baariin.
Baareissa oli ihanaa musiikkia.
Ihmiset halusivat tanssia.
Homobaarit sijaitsivat keskustan tuntumassa.
Ne olivat kaikki yhdeksän korttelin säteellä toisistaan.
Välissä oli lyhyt kävelymatka.
Aloimme tulla sinuiksi itsemme kanssa.
Aloimme hyväksyä itsemme.
Monet olivat kauniita sieluja.
Olin asunut Milwaukeessa aina.
Aloin jo varhain mennä mukaan yhteisölliseen toimintaan.
Siihen aikaan toimin myös toimittajana ja kolumnistina.
Dahmer valitsi toiminta-alueensa tarkasti.
Hän tiesi baarien asiakaskunnat ja sijainnit.
Kaduilla ei ollut kirkkaita valoja. Ei siellä tuntenut oloaan turvalliseksi.
Sellainen avoimuuden puute teki mahdolliseksi sen,
että Dahmerin kaltainen henkilö pääsi saalistamaan siellä.
Ei siellä kukaan tuntenut toistensa oikeita nimiä.
Homomiehet salaavat usein toisen minänsä -
työpaikoilta, vaimolta ja perheeltä.
Homojärjestön puheenjohtajan mukaan homosuhteet ovat usein salaisia.
Homosauna oli homoyhteisön pitkäaikainen perinne.
ROOMALAINEN KYLPYLÄ
1970- ja 1980-luvuille tultaessa ne olivat homomiesten tapaamispaikkoja.
Homosaunassa saattoi kulkea vapaasti -
omassa syntymäasussaan.
Jos tapasi jonkun, siellä voi tehdä temput nimettömästi.
Ei ketään tarvinnut tuntea, sieltä haettiin vain seksiä.
Milwaukeen suosituin homosauna oli Club Baths.
Toisen kerroksen sisäänkäynti oli kujalla.
Valitettavasti myös Jeffrey Dahmer piti paikasta.
Hän tapasi miehiä ja harrasti seksiä homosaunoissa.
Dahmer ei halunnut alistua.
Jeffrey halusi hallita, joten hän otti mukaansa huumausaineita.
Millaista lääkettä käytit? -Halcionia.
Miksi hankit reseptin?
Univaikeuksiin, koska tein yövuoroa.
Senkö avulla pääsit kontrolloimaan?
Sain pitää heidät luonani pitempään.
Sain maata heidän kanssaan, eikä heidän toiveillaan ollut väliä.
He eivät vaatineet minulta mitään.
Saatoin nauttia heistä haluamallani tavalla.
Mietitkö, miltä heistä mahtoi tuntua?
Taisin miettiä, mutta silloin en välittänyt.
Halusin vain tehdä sen, mitä halusin. En välittänyt.
Huumattuna miehet eivät voineet lähteä,
niinpä hän pystyi makaamaan heidän kanssaan pitempään,
mikä oli hänen perimmäinen toiveensa
He eivät olleet tajuissaan, joten he eivät voineet puolustautua.
He olivat mukana seksuaalisissa toimissa vastoin tahtoaan.
Kerran hän lääkeannos oli liian suuri.
Kun mies ei tahtonut herätä, paikan omistaja kutsui apua.
Sen jälkeen sana Dahmerista alkoi levitä.
Niitä tapauksia ei tutkittu raiskauksina,
seksuaalisena väkivaltana tai edes epäasiallisena käytöksenä.
Homosaunan omistajan vain käskettiin ilmoittaa,
jos Dahmer palaisi, ja olla päästämättä häntä sisään.
Poliisi ei tainnut hyväksyä ajatusta, että miehen voi raiskata.
Hänet oli merkitty. Hän ei voinut palata homosaunaan.
Saitko siitä yhtään todellista tyydytystä? -En.
En hallinnut heitä.
Halusin heidät kokonaan, eikä se onnistunut sillä tavalla.
21 MARRASKUUTA 1987
YHDEKSÄN VUOTTA STEVEN HICKSIN MURHAN JÄLKEEN
Eräänä iltana Jeffrey oli juhlimassa ja tapasi Steven Tuomin.
Jeff halusi viettää yön Tuomen kanssa.
Isoäidin luona se olisi ollut hankalaa.
He päättivät varata huoneen hotelli Ambassadorista.
He joivat melkoisesti.
He viettivät yön yhdessä.
Seuraavana aamuna Jeff heräsi muistinsa menettäneenä.
Oliko muistisi mennyt? -Oli.
Etkö tiennyt teostasi? -Aamulla vasta. En käsittänyt sitä.
Hänen kätensä oli veressä, sänky oli veressä, mies oli veressä.
Olin järkyttynyt.
Säikähdin ja…
Olin pahoillani tapahtuneesta, koska en ollut aikonut mitään sellaista.
Tarkistitko hänen pulssinsa? -En.
Hänen suustaan tuli verta.
Olin kaiketi hakannut häntä rintaan.
MURHA: STEVEN TUOMI
Verta oli kaikkialla. Hän sanoi saaneensa muistikatkoksen.
Hän yllättyi.
Hänellä ei ollut aikomusta tehdä mitään.
Silti hänen syvin toiveensa nousi pintaan.
Huone oli varattu yhdeksi yöksi, joten murha ei ollut suunniteltu.
Huone oli varattava toiseksikin yöksi, jotta voi hävittää ruumiin.
HOTELLI AMBASSADOR
Hän osti ison matka-arkun, jonka hän toi hotelliin.
Hän vei arkun huoneeseensa ja nosti herra Tuomen siihen.
Hän soitti itselleen taksin.
Taksikuski oli painon takia jopa kysynyt, että onko arkussa ruumis.
Dahmer vei ruumiin isoäitinsä kotiin ja hävitti sen siellä.
Hän paloitteli ruumiin, pani sen jätesäkkeihin ja heitti roskiin.
MARRASKUU 1987
Tuomi varttui Ontanagonin kaupungissa, missä useimmat tunsivat hänet.
Hän oli tosi hiljainen poika, joka ei häirinnyt ketään.
Steven Tuomi muutti Milwaukeehen 1980-luvun puolivälissä.
Hän työskenteli kokkina.
Hänet nähtiin viimeksi vuoden 1987 syksyllä.
Tunnustuksen jälkeen uskoin, mitä Dahmer meille kertoi.
Hänellä ei ollut syytä valehdella.
Hänen ei olisi tarvinnut kertoa meille Tuomesta,
koska siitä murhasta oli hyvin vähän todisteita.
Dahmer antoi meille hyvin yksityiskohtaisen lausunnon.
Meillä ei ollut syytä epäillä hänen antamiaan tietoja.
Tunnustuksen jälkeen tapasin Tuomen perheen.
Poika oli lähtenyt Milwaukeehen etsimään töitä kaupungista.
Hän yritti ottaa selvää, mitä halusi elämältään.
Häntä ei nähty enää.
RAKASTAMME SINUA IKUISESTI
Heidän oli vaikea hyväksyä pojan kuolemaa.
Mitä tunsit hotellin tapahtumien jälkeen? -Olin kauhuissani.
Halu nousi taas pintaan. En halunnut, että niin käy uudestaan.
Mitä ajattelit siitä, että halusi nousi pintaan tajuttomanakin?
Olin hämmentynyt.
Koitko menettäneesi hallinnan? -Olin menettänyt hallinnan.
Se oli ensimmäinen murha Milwaukeessa. Hän murhasi Steven Hicksin 1978 -
ja Steven Tuomen vuonna 1987.
Hän tappoi ensimmäistä kertaa 18-vuotiaana.
Hän ei tappanut yhdeksään vuoteen.
Hotellitapaus laukaisi jotain.
Halusin lisää.
En tiedä, mitä se laukaisi.
Tuomen murha oli käännekohta.
Hän tajusi häviävänsä taistelunsa itseään vastaan.
Sain siitä selvää nautintoa.
Ne teot hallitsivat ajatuksiani.
Vaaraa ei näe päällepäin.
Hän vaikutti aivan tavalliselta ihmiseltä. Hän ei näyttänyt pelottavalta
Milwaukeessa oli sarjamurhaaja.
Ainoastaan Dahmer tiesi, että kaupungissa oli sarjamurhaaja.
Poliisi ei tiennyt. Kukaan koko yhteisössä ei tiennyt.
Hän yritti vastustaa kiusausta, mutta lopulta hän luovutti.
Hänestä tuli hallitsematon tappokone.
Tarve oli vahvempi kuin mikään muu.
Se oli vimma, joka täytti ajatukset.
Haluni olivat -
petomaisia.
Tekstitys: Kirsi Reima