Fiatal ügyvéd koromban történt.
A húszas éveimben jártam. Akkor költöztem Milwaukeeba.
Egyedülálló nőként nem sok mindenkit ismertem.
Jerry Boyle, a főnököm telefonált.
Azt mondta: „Van egy új ügyünk, méghozzá komoly.
Arra kérlek, hogy menj el a rendőrség titkárságára.”
MILWAUKEE ÚT BELVÁROS
Jerry Boyle azt mondta:
„Már képviseltem ezt az embert.
Kedves fickó. Nem fogja leharapni a fejed.”
El is mentem oda, ahogy kérte.
Jeffrey Dahmerhez.
Az volt az első ügyem.
Amikor először bementem hozzá,
egy apró kihallgatóhelyiségben beszélgettünk.
Jeff az asztal sarkánál ült.
Rettenetesen izgultam,
mert úgy éreztem, ez nekem túl nagy falat.
Még a tapasztalt rendőrök is azt állítják,
ez az egyik legkülönösebb tetthely, amit valaha láttak.
Az egész országot megdöbbentette Jeffrey Dahmer rémtörténete.
Gyilkosság, csonkítás, kannibalizmus.
Sokk és rémület. A rendőrök egy óriási kondért hoznak ki.
Ez Milwaukee legsúlyosabb, legszörnyűbb sorozatgyilkossági ügye.
Mintha én lettem volna Clarice Starling A bárányok hallgatnakban.
Jeff nagyon udvarias volt.
Kissé meglepődtem. Talán amiatt,
hogy annyira szívélyes volt.
Ha valaki jó védőügyvéd akar lenni,
nem szabad ítélkeznie,
és bizalmat kell kiépítenie.
Ő Wendynek szólított, én pedig őt Jeffnek.
Semmi baj, Jeff. Emiatt ne érezd magad kínosan!
Miattam érzed magad kellemetlenül?
Nem. Ezzel úgyis szembe kell nézni, szóval…
De ez azért elég bizarr, nem?
Nem könnyű beszélni róla.
Ezt a dolgot
éveken keresztül magamban tartottam,
és ez így…
Na ja.
Mintha egy kéttonnás sziklát próbálnál kihúzni egy kútból.
Semmi sem készítheti fel az embert egy ilyen szörnyű rémtörténetre.
A NETFLIX DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
TESTRÉSZEK EGY LAKÁSBAN
1991. JÚLIUS 22.
WISCONSIN ÁLLAM, MILWAUKEE
Csendes éjszaka volt.
OXFORD TÁRSASHÁZ
Egy fülledt nyári éjszaka.
Tévériporterként dolgoztam. Az elsők között értem a helyszínre,
Dahmer lakásához, mikor letartóztatták.
Érkezésemkor láttam a rendőrök arckifejezését,
és tudtam, hogy valami komoly dolog történt.
Összefutottam egy ismerős rendőrrel.
Bobby Raónak hívták.
Mondom: „Bobby! Ez most komoly?”
Erre rám nézett, megrázta a fejét, és azt mondta: „Az.”
Roosevelt Harrell hadnagy.
Gyilkossági ügyben nyomozunk. A 25. utca egyik emeletes házában történt.
Egy embert őrizetbe vettünk.
Nagy a valószínűsége, hogy több gyilkosság is történt,
amelyeket vizsgálunk, és az illetőnek köze lehet hozzájuk.
Az Oxford társasház bejáratához állított rendőr
az ismerősöm volt.
Kérleltük, könyörögtünk neki, hogy engedjen be Dahmer lakásába.
De ő a fejét rázta. „Ha itt fotóztok, engem kirúgnak.
De bekukucskálhattok, ha nem lépitek át a küszöböt.”
Odamentünk az ajtóhoz,
és az ajtókeretbe kapaszkodva belestünk a lakásba.
Számos dolog miatt nem emlékszem rá vissza szívesen.
Volt ott egy felcsavart szőnyeg.
A konyha a bal oldalon.
Egy háló és egy fürdőszoba a jobb oldalon.
De a legkirívóbb dolog odabent
egy kísérteties lávalámpa volt, ami be volt kapcsolva.
A massza föl-le hömpölygött benne.
Ettől a lakás hátborzongató érzést keltett.
Mikor a történet napvilágot látott,
a Milwaukeei Őrszem riportere voltam.
Más riporter nem is volt bent, mivel későre járt.
Tina Burnside,
az éjjeli rendőrségi hírek riportere felhívott.
Azt mondta: „James! Írd le, amit mondok! Nagyon pontosan.”
A nyakadba liheg egy szerkesztő, és azt mondja: „Kell ez a sztori! Most!”
Átküldtem a szerkesztőnek,
aki szerkesztés után beküldte.
Emlékszem, azt mondta:
„Ez lesz Milwaukee legütősebb sztorija.”
Évekkel korábban Milwaukee főügyésze voltam.
Még mielőtt védőügyvéd lettem.
Szóval álltam mindkét oldalon.
Az egyik vezető tévécsatornától felhívott valaki.
„Beszélnék magával az egyik ügyfeléről.”
Mondom: „Kiről?”„Jeffrey Dahmerről.
Szerintünk mániákus sorozatgyilkos.”
Még 1988-ban képviseltem őt valami szexuális bűncselekmény kapcsán.
Mondom: „Várjon csak! Fel kell hívnom az apját.”
Felhívtam Lionel Dahmert,
és elmondtam neki, amit a riportertől hallottam.
Mondtam neki, hogy valakivel utánanézetek a dolognak.
Felhívtam Wendy Patrickust,
aki éppen rá is ért.
Amikor behívtak, először Murphy nyomozóval beszéltem.
Az egész kihallgatást nyomozók felügyelték.
FOGVATARTOTTAK BELÉPÉS ENGEDÉLLYEL
Amikor először találkoztam Dahmerrel, csak annyit mondott:
„Miért nem lőnek agyon most?
Azért, amit tettem.”
Én pedig leültem hozzá,
és megnyugtattam, hogy amit elmond,
az nem befolyásolja az ő megítélését. Nem fogom se jobban kedvelni, se gyűlölni.
És aztán
papírra vetette a vallomását.
A gyilkossági csoport hadnagya voltam.
Dennis Murphy és Pat Kennedy.
Ők végezték Dahmer kihallgatását.
Szinte mindennap. Ez volt a feladatuk.
Az, ahogy képes volt felidézni
a gyilkosságok minden egyes részletét…
FELVETT EGY STOPPOST
…az hihetetlen.
Úgy emlékszem,
Jeff akkor egy kicsit részeg volt.
Megkérdeztem, miért mondott el mindent a rendőröknek,
hogy miért tett vallomást.
Azt mondta: „Wendy! Annyi mindent találtak a lakásomban!
Lebuktam, úgyhogy inkább tovább beszélgetek velük.”
Addigra már elhatározta magát.
Csak annyit mondtam neki: „Jeff! Én ezt tiszteletben tartom.”
Már vallomást tett.
Tudtam, hogy nincs amivel védekezhetne,
szóval megkérdeztem tőle, hogy mit vár tőlem.
Erre ő: „Tudni akarom, miért vagyok az, aki vagyok.”
Azt mondtam neki:
„Szerezhetek egy jó pszichiátert,
aki elbeszélget magával,
és mentális okokra hivatkozva nem nyilvánítja bűnösnek.
Elmezavarra.
De ahhoz orvosok kellenek,
akik ezt képesek alátámasztani.”
A legnehezebb az információk megszerzése volt, hogy az orvosok
kérdéseire válaszolni tudjunk.
A kérdés az volt, hogy épelméjű vagy őrült.
Az azt követő hónapokban rengeteg időt töltöttem vele.
Az áldozatairól beszélgettünk.
Próbáltam a lehető legtöbb információt begyűjteni.
Wendy Patrickus ügyvéd több mint 32 órányi beszélgetést rögzített
Dahmer védelmére készülve.
Ezekre 1991 júliusa és októbere között került sor.
A felvételek nem kerültek nyilvánosságra. Egészen mostanáig.
Rendben, Jeff. Mondd el, mire gondolsz!
Azon tűnődtem, mi késztetett
a gyilkosságok elkövetésére.
Hogy mi az, amit kerestem,
ami kitölthetné az űrt, amit magamban éreztem.
Valaki meggyilkolása és a holttest eltüntetése
nem ad tartós örömöt.
Nem tölt el elégedettséggel.
De mégis éreztem a késztetést
az elmúlt évek során, hogy megtegyem.
Jeff minden áldozatát azonosítani akarta,
ami rendkívül egyedi jelenség
egy sorozatgyilkosnál. Egy igazi sorozatgyilkosnál.
Egyáltalán nem tagadta.
Azt mondta: „Igen. Öltem. Gyilkoltam.
Így és így követtem el, ez és ez volt az oka.”
Mintha sosem éreztem volna
klasszikus értelemben vett empátiát.
Elgondolkodtál rajta valaha,
hogy miért nem érzel úgy, mint mások?
Igen, elgondolkodtam rajta.
Fantáziálással kezdődött.
Mindig fantáziálással kezdődött, aztán pedig…
Végül olyan volt, mintha amiről fantáziáltam, valóra vált volna.
A fantáziavilágát
olyan szintre helyezte, amit legtöbben képtelenek vagyunk felfogni.
Jerry Boyle védőügyvéd kérésére kérdeztem ki Jeffrey Dahmert.
Azt kérdezték, szerintem lehet-e elmezavarra építeni a védelmet.
Harminc évig dolgoztam Milwaukeeban törvényszéki pszichológusként.
Dahmer ügye a karrierem derekán érkezett.
Később voltak más ügyek, de egy sem volt ehhez fogható.
Mi váltotta ki?
Bárcsak adhatnék erre egy egyszerű, egyenes választ!
Ha van bármi, amire rá lehet fogni,
akkor az a saját, torz gondolkodásom. Évek óta nem gondolkodom normálisan.
1991. JÚLIUS
Jeffrey a gyerekkoráról jóval visszafogottabban beszélt.
Láttam róla gyerekkori képeket az apjával, Lionellel,
amiken teljesen átlagosnak tűnt.
Labdát dobáltak egymásnak.
De az apja sokat volt távol.
Tudósként folyton tanult, képezte magát.
De Jeff kitartott amellett, hogy nem érte olyan trauma,
ami ezekre a dolgokra késztette volna.
Nem bántalmazták szexuálisan, nem is verték.
Az egyetlen dolog, amiről nekem és Jerry Boyle-nak mesélt
a gyerekkoráról, ami nagy hatással volt rá,
az a szülei közt zajló állandó veszekedés volt.
Mi volt gyerekkorában a szülei problémája egymással?
Úgy tűnt, nem jönnek ki egymással.
Főleg anyám miatt.
Tettlegesség volt?
Csak pofonok, ütlegelés.
- Ki ütött kit? - Anyám apámat.
Ön kinek a pártjára állt?
Próbáltam pártatlan maradni.
Mindkét ágon utánanéztem a családtörténetnek,
hátha az őrület nyomára bukkanok, valami különösre
a családtagokkal kapcsolatban,
ami betekintést nyújthatna abba, hogyan vált Dahmer azzá, ami lett.
Lionel Dahmer vonalán semmit sem találtam.
Joyce vonalán pedig…
Azt hiszem, volt alkoholizmus a családban.
De az rengeteg családban előfordul, ezért az nem bírt számomra jelentőséggel.
Jeffrey hatéves volt, mikor az öccse megszületett.
David.
Minden figyelem rá összpontosult.
Jeff addig is sokszor maradt magára.
Jeffnek gyerekkorunkban
szerintem nem volt túl sok barátja.
Nem igazán láttam másokat náluk.
Lényegében csak mi ketten voltunk barátok.
A kocsibeállóink az utca átellenes oldalán voltak,
szóval fogtuk a bringáinkat, és már hasíthattunk is.
Vagy csak labdáztunk, szánkóztunk.
Az apja nagyon aggódott,
mert Jeffrey nem volt jó tanuló.
Nem volt túl sok barátja.
Nem foglalkozott a lányokkal.
Mióta tudod, hogy homoszexuális vagy?
Azt mondanám, úgy 13 éves korom óta.
Jeffrey-ben nagyjából serdülőkorára tudatosult a szexuális orientációja,
ahogy az nagyjából várható.
Tudta, hogy ez ellentétes lenne
apja és anyja akaratával.
És nagyjából ekkoriban szerzett
szexuális tapasztalatokat egy környékbeli sráccal.
Mit csináltatok?
Csak csókolóztunk,
együtt feküdtünk a lombházban.
Tizennégy-tizenöt éves lehettem.
Mindketten akartuk.
Ahogy idősebb lett, Jeffrey érzelmileg elzárkózott.
A társaitól, a tanáraitól,
a régi barátaitól, sőt a szüleitől is.
Milwaukee megye választott kerületi ügyésze voltam
a Dahmer-gyilkosságok idején.
Az ő ügyében is én voltam az ügyész.
Én képviseltem a vádat a bíróságon.
Végzős középiskolás korára
szexuális fantáziái támadtak.
Például hogy olyasvalakivel szexel, aki gyakorlatilag teljesen alárendeli magát.
Hogy valakit kényszerít, hogy alárendelje magát.
Mikor gondoltál először arra, hogy ilyeneket tegyél valakivel?
- A fantázia szintjén. - Aha.
Talán úgy 18 éves lehettem.
Egy, a házuk közelében kocogó személyről fantáziált.
Elképzelte őt a pólója nélkül.
Szexelni akart a fiatalemberrel. Szexuálisan kívánta őt.
De nem tudta, hogyan közelítse meg,
ezért úgy döntött leüti őt az erdőben, és eszméletlen állapotában szexel vele.
Nem akarta őt megölni.
Csak fogdosni, ölelgetni akarta. Felfedezni a testét.
Nem akart kapcsolatot.
Nem az ember érdekelte.
Csakis a kidolgozott,
sportos férfitest. Az kellett neki.
Lefűrészelt egy husángot, hogy leüsse vele a férfit.
Elbújt egy fa mögé.
De az a bizonyos futó épp nem jött arra,
így elvetette az ötletet.
Ez volt Dahmer első erőszakos fantáziálása.
Hogy ezt tenné egy, a közelben kocogó férfival.
1991. JÚLIUS
Ez a WTMJ TV.
Milwaukee 24 órás hírcsatornája.
A 4-es csatorna reggeli hírei következnek.
Amikor először megoszthattam a világgal az információt,
az egy helyi közvetítés során történt egy reggeli hírműsorban.
Jó reggelt! Rettenetes dologra bukkantak az éjszaka folyamán.
A milwaukeei rendőrség szörnyű tetthelyre bukkant egy társasházban.
Amit elmondtam, az sokkolta a stúdióban lévő műsorvezetőket.
Mike! Juliet! A rendőrök éjjel érkeztek ide,
és egy emberi maradványokkal teli lakást találtak itt.
A férfiakat állítólag a ház egyik lakója ölte meg.
Az eset szexuális indíttatásból elkövetett sorozatgyilkosságnak tűnik.
A közvetítés végén vártam, hogy kérdezzenek.
A műsorvezetők mindig kérdeznek valamit.
A testeket feldarabolták,
így az eset tényleg akár egy kirakós…
Nehéz lesz megállapítani az áldozatok kilétét.
Csendben voltak.
Később megkérdeztem: „Mi az? Miért nem kérdeztetek semmit?”
Erre ők: „Ledöbbentünk. Nem jutott eszünkbe semmi.”
Kimentem a helyszínre,
mert riporterként az ilyet látni akarod.
Óriási tumultus volt.
Napokon át tartott ott a tolongás.
Az emberek sokkot kaptak. Ledöbbentek. Nem tudtak mással foglalkozni.
Elképzelni sem lehet, hogy az ügy milyen méreteket öltött.
Nagy volt a feszültség.
És valamilyen szinten az izgatottság is.
Izgultam, hogy jól végezzem a munkámat.
Mikor mentek szét a szüleid?
18 éves koromban.
1978-ban.
Megértetni vele, hogy én nem bírálni akarom őt…
Erre nagyon nagy szükség volt
a folyamat felgyorsításához, mert az akta igen vastag volt.
Elnyertem a bizalmát, és ez mindent megváltoztatott.
A szüleimnek problémáik voltak.
Nem változtathattam a helyzeten,
ezért próbáltam
megtalálni a saját boldogságom kulcsát.
Nyilván rossz módját választottam.
1991. JÚLIUS
REVERE KÖZÉPISKOLA
Dahmer akkor érettségizett.
A szülei válófélben voltak,
ő pedig ott volt egyedül az ohiói Bathben.
Az anyja kidobta az apját,
aki egy motelbe költözött.
Az apját váratlanul érte,
hogy az anyja egyszer csak besokallt,
és elköltözött Dahmer öccsével együtt.
Az apja szerintem nem is tudta, hogy az anyja Wisconsinba költözött.
Jeffrey Dahmer sosem mondta, hogy a szülei elhagyták,
de szerintem valami ilyesmit érezhetett.
Elment Chippewa Fallsba, és azóta nem is beszéltél vele?
Így van.
És ez akkor milyen érzés volt?
Lesújtó.
Magányos. Egyhangú.
Zavarosnak nevezném.
Senki sem volt otthon.
Megláttam egy stoppost.
Gondoltam, jó lenne egyet beszélgetni.
Meg szexelni is szerettem volna valakivel.
1978. JÚNIUS 18.
HÁROM HÉTTEL AZ ÉRETTSÉGI UTÁN
1978-ban Steven Hicks stoppal akart eljutni egy rockkoncertre.
A MILWAUKEE JOURNAL RIPORTERE
Az egyik dolog, ami Jeffrey-t mindig is érdekelte,
a felső test, a fizikum,
hogy mennyire szép az alkata valakinek, és mennyire vonzó az illető.
Ez váltotta ki belőle a vonzalmat.
Ezt tartottam vonzónak.
A fizikumot.
Az izmos testalkatot.
Ez motivált.
Amikor Steven Hicks póló nélkül stoppolt…
Idézem őt: „Ez hihetetlen! Pont erről fantáziáltam.
Végre átélhetem a valóságban.”
Jeffrey azt gondolta: „Micsoda lehetőség! Van kocsim, házam… Nincs itthon senki.
Lássuk, haza tudom-e vinni ezt a srácot!”
Megállt, és beszélt vele:
„Van nálam otthon sör meg fű.
Van kedved eljönni, és elfogyasztani velem?”
Steven Hicks beleegyezett.
Mr. Hicks nem volt homoszexuális.
Nem történt szexuális aktus.
Nem is csináltál vele semmit?
Nem.
Éreztem, hogy az őt egyáltalán nem érdekelte,
miután beszélgettünk egy ideig.
Szerintem meg sem kérdeztem. Nem.
Értem.
Később Steven Hicks jelezte Jeffrey-nek,
hogy mennie kell, nem maradhat tovább.
„Aggódni fognak értem.”
De Jeff nem akarta elengedni.
Az volt az első ilyen.
Arra vágytam, hogy én irányítsak.
Már nem éreztem semmit,
ezért azt hiszem, úgy döntöttem,
megteszem akkor is, ha a srác nem meleg.
Nem igazán számított.
Dahmer fogott egy súlyzót a készletből,
és fejbe vágta vele Steven Hickset.
Nem tudom pontosan, miért ütöttem le. Csak azt akartam, hogy maradjon még.
Steven elvesztette az eszméletét,
de aztán Jeffrey fogta a súlyzót, és megfojtotta vele.
Arra gondoltam, milyen fantasztikus,
hogy tényleg csinálom.
Egy másik emberrel.
Sokkolt,
hogy eljutottam odáig.
Izgatottság lett úrrá rajtam.
Én irányítottam,
de ez rengeteg félelemmel keveredett.
- Mit tettél a testével? - Semmit.
Csak behúztam a ház alá.
A kúszótérbe.
- Volt, hogy megnézted? - Egyszer.
De csak néztem.
És mire gondoltál, miközben guggolva ott nézted?
Valami morbid kíváncsiság vezérelt.
Érdekelt, hogy milyen egy holttest.
Erős félelemmel teli kíváncsiság lett rajtam úrrá.
Akkor jelentkezett nála
először a szorongás és a pánik.
„Mit tegyek a holttesttel? Hogy szabaduljak meg tőle?”
Elkezdtem feldarabolni meg minden.
Valamire emlékszem vele kapcsolatban.
Ahogy levágtam a lábát, a karját és a fejét.
Akkor is fogdostad?
Valószínűleg igen.
A máját, a szívét.
A fejét egy időre elkülönítette.
A levágott testrészekre maszturbált.
Aggasztott, hogy vajon miért töltött el akkora elégedettséggel,
amikor 18 évesen az ő testrészeire maszturbáltál?
Nem tudom biztosan. Talán még most sem.
Izgatottság érzését váltotta ki az a cselekedet,
de megtettem.
Meddig tartottad magadnál a házban?
Nem is tudom. Úgy hat órán át.
Jobban kielégítette őt az,
amit később a holtesttel csinált.
Valóban volt szexuális devianciája.
Miközben elmezavarra próbált hivatkozni,
az egyik szakértőnk alaposan kivesézte a témát.
Törvényszéki pszichiáter vagyok.
Szakértőként hallgattak meg a Jeffrey Dahmer-ügyben.
Szakterületem a parafília, laikusok nyelvén:
a szexuális deviancia,
azaz az eltérő szexuális beállítottság vagy aberráció.
Mr. Dahmernél a diagnózisom nekrofília volt.
A nekrofília olyan rendellenesség,
melynek során valakit
rendkívüli módon felizgat a holttestekkel való közösülés.
Szóval ott volt a holttest,
és ott volt Jeffrey.
Hajnali három körül úgy döntött, megszabadul a holttesttől,
ezért elviszi egy szurdokba,
amiről tudta, hogy néhány mérföldre van.
A test darabjait szemeteszsákokba tette.
Megállította egy rendőr, mert átlépte a felezővonalat.
Megszondáztatta, a teszt negatív volt.
A rendőr bevilágított a hátsó ülésre,
ahol a szemeteszsák volt Hicks holttestével.
A rendőr megkérdezte, mi az, ő meg: „Szemét. A szüleim válnak.
Nem tudtam aludni. Gondoltam, elviszem a szemetet.”
Egy ember holtteste, akit épp most öltél meg, ott van mögötted,
és közben egy rendőrrel beszélgetsz. Egy 18 éves srác vagy.
Dahmer tudta, mi forog kockán, de higgadt maradt. Azt mondta:
„Csak kidobom a szemetet.” A rendőr pedig hitt neki.
Látta ugyan a zsákokat, de nem nézte meg, mi van bennük.
Képes volt meggyőzni azt a rendőrt.
Utána tudta, hogy képes másokat manipulálni.
Tudta, hogy egy állítással képes az ilyet megúszni.
Megfordult, és visszament a házhoz.
Talált egy horganyzott csövet, állítólag 60 centis lehetett,
és beletömte a zsákokat.
Felment a folyónál lévő hídra,
és megszabadult minden személyes tárgytól,
ami Mr. Hicksé volt.
A késtől is, aminek segítségével
kisebb darabokra vágta fel a testet.
Apám a szállodában lakott,
így pár hónapig szinte teljesen egyedül voltam.
Amíg édesapád a szállodában lakott,
hányszor beszéltél vele?
Úgy heti egy-két alkalommal.
Az apja és Shari, a leendő mostohaanyja
visszaköltöztek a házba.
Nem volt sok minden a hűtőben.
Alkoholosüvegek szanaszét.
Egy fiatalembernek tűnt, akinek félresiklott az élete.
Az apja nagyon aggódott érte,
ezért visszaköltöztek a házba.
Azt mondtad, ezután Ohio államba költöztél.
Úgy három hónapra.
Sokat piáltam ott, így a jegyeim nem voltak túl jók.
Azt hiszem, az apja nyomta be az ohiói állami egyetemre.
Rengeteget ivott, így lényegében kicsapták.
Az apja és a mostohaanyja
úgy döntött, hogy be kell vonulnia a seregbe.
Alapkiképzésre küldtek.
Aztán egészségügyi képzésre.
Említette nekem,
hogy szerzett ilyen irányú ismereteket.
A katonai képzése során
megtanulta beazonosítani a szerveket.
Jeffrey Dahmert az alkoholfogyasztása miatt leszerelték.
Ismét rengeteget ittam,
így vissza kellett költöznöm Ohióba.
A családomhoz.
Mikor három évvel később visszatért a házba,
a Steven Hicks tetemét rejtő zsákok…
A zsákok még ott voltak.
Jeffrey Dahmer szétszórta Steve Hicks maradványait
egy félhektárnyi erdős területen,
ahol a családja élt.
Itt van ez a derék fiatalember, aki nyomtalanul eltűnt.
Képzelheti! 1991. júliusáig a szülők semmit sem tudtak róla.
A fiuk 1978. júniusában tűnt el.
Tizenhárom évig
a szülőknek fogalmuk sem volt róla, mi történt a fiukkal,
Steven Hicksszel.
TÁRGY: ELTŰNT SZEMÉLY/GYILKOSSÁG
ÁLDOZAT: STEVEN MARK HICKS
ŐRIZETBE VÉTEL: JEFFERY L. DAHMER
GYILKOSSÁG: STEVEN HICKS
Ez eléggé aggasztott.
És ez miben nyilvánult meg?
Mit éreztél?
Rengeteg bűntudatot.
Bizonytalanságot azzal kapcsolatban,
hogy bevalljam-e.
De sosem volt hozzá bátorságom.
Mire gondoltál?
Azt tudtam, hogy iszonyatosan szörnyű tett volt.
És nem akartam, hogy ilyesmi még egyszer megtörténjen.
1991. AUGUSZTUS
Jeffrey Dahmer kikérdezése során
a családtagjairól is érdeklődtünk,
ő pedig azt mondta: „Hagyják a családomat!
A szüleim semmit nem tudnak a cselekedeteimről.”
Meséltem Lionelnek,
Jeff apjának
a gyilkosságokról, és gyakorlatilag sokkot kapott.
Nem értette, hogyan tehette ezt bárkivel a gyereke.
Hogyan reagál erre az egészre a családja?
Csak annyit mondhatok, sejthető,
hogyan reagálna erre bárkinek a családja.
Nyilván ők is rendkívül elkeseredettek.
Szörnyen érzik magukat a bekövetkezett tragédia,
az áldozatok és azok hozzátartozói miatt.
És természetesen igen elkeseredettek a fiuk miatt.
Nagyon rendes, derék család.
Az édesapja, Lionel csodálatos ember,
és neki is ugyanúgy fáj, mint bárki másnak.
LIONEL DAHMER HANGJA
Szeretem a fiamat. Nem vettem észre, mennyire beteg.
És ezután is, ahogy eddig is
imáimba és gondolataimba foglalom őt.
A nyomozók hagyták dohányozni,
és annyi kávét inni, amennyit csak akart.
Így nyugodt maradt, és lényegre törő.
Máskülönben nem ismertük volna meg a teljes történetet.
Mert amíg ezt a két dolgot megkapta,
addig hajlandó volt egyre többet mesélni.
Nehéz felszínre hozni ezeket az érzéseket, motivációkat.
Tudom, hogy az. Ha túl nehéz, csak szólj!
- Tudod, miért… - Igen, nehéz.
Beszélni róla, górcső alá venni…
Ezen is látszik, mennyire
elborult volt a gondolkodásom.
Ahogy a vele való kapcsolatom fejlődött,
úgy volt egyre inkább hajlandó
kifejteni az egyes ügyek, az egyes gyilkosságok részleteit.
Időnként úgy éreztem, mintha az anyja lennék.
Máskor meg úgy, mintha a bátyám lenne.
Olyan is volt, hogy a terapeutájának éreztem magam.
Próbáltál valaha párkapcsolatot létesíteni?
Nem. Nem mondhatom, hogy próbáltam volna.
Miért nem?
Hát az otthoni helyzet miatt.
Nem tudtam volna fenntartani
tartós kapcsolatot azon a lakhelyen.
Jeff apja javaslatára a nagymamájához költözött.
Miután elmondtam Katherine-nek, Jeff nagymamájának,
hogy mit tett az unokája,
összeomlott, és sírni kezdett.
Nem hitte el.
Azt mondta, nem akart foglalkozni a fiú magánügyeivel.
Nem is akarta tudni, mi folyik a pincében.
1991. AUGUSZTUS
SILVER SPRING ÚT
Akkor elköltöztem.
Wisconsinba,
hogy segítsek a mamámnak.
Azt mondták neki: „Miért nem költözöl a nagyihoz?
A környezet jót tenne neked, a nagyi meg öregszik, elkél a segítséged.
Új kezdet egy új városban.”
Jeffrey elmondta, hogy nagyon szerette őt.
A nagymamáját
tökéletes nagymamaként jellemezte.
Milwaukee déli részén élt. Vallásos, gondoskodó nő volt.
Nagyon kedves ember.
Lionel Dahmer is ott nőtt fel.
Támogatta Jeffet. Szerette őt.
Jeff a szüleihez nyilván nem állt annyira közel.
A nagyi West Allisben, Milwaukee külvárosában lakott.
A NAGYMAMA HÁZA
Segítettem neki a kertben és a házimunkában.
Nem hiszem, hogy sokat követelt a beköltöző Jeffrey-től.
Azt nem tudom, tudott-e az unokája szexualitásáról,
de Jeffrey tisztában volt vele, hogy elítélte volna érte.
Akkoriban
a melegség felvállalása másképp nézett ki.
Szenvedett miatta. Azt mondta nekem: „Nem jó melegnek lenni.”
Komoly erőfeszítést tettem,
hogy változtassak az életvitelemen,
a vágyaimon.
Hogy megszabaduljak
a homoszexuális vágyaimtól.
A cinikus gondolataimtól.
Elkezdtem templomba járni a nagyival.
Rendszeresen.
Megpróbáltam elnyomni magamban
minden szexuális vágyakozást.
Szerintem ez elkezdte őt megváltoztatni.
Olvasgatta a Bibliát.
Sok időt töltöttek együtt a vacsoraasztalnál.
A nagyi minden vasárnap templomba járt.
Melyik felekezetbe?
Protestáns.
Templomba járt, és imádkozott, hogy valahogy
sikerüljön legyőznie a késztetést, a kóros szexuális sóvárgást.
Abban az időben történt,
hogy próbababával is próbálkozott, hogy ne kelljen gyilkolnia.
A Southridge plázánál sétáltam,
és megláttam egy próbababát,
ami felkeltette az érdeklődésemet.
Kellett nekem az a baba, ezért…
Bementem a boltba.
Nem volt ott senki.
Ott maradtam zárásig.
- Nem szólalt meg a riasztó? - Nem.
Levetkőztettem a babát,
taxival hazavittem,
és a garázsban tároltam.
A nagyi házában.
Később játszadoztam vele.
Felöltöztettem, levetkőztettem.
Mintha igazi lett volna.
Melléfeküdt, maszturbált,
de az nem volt olyan jó, mint egy élő személlyel.
Csalódott volt.
Egy arctalan áruházi próbababa nem felelt meg neki.
Egy-két hetente a nagyi belebotlott,
miközben a kimosott ruháimat teregette.
- Igen? - Aha. Megkérdezte, mi az,
és hogy honnan van.
Beadtam neki valami mesét arról, hogy hol szereztem.
Hogy kiárusították a felesleges babákat.
Azt hiszem, a nagyi felhívta apámat, így inkább megváltam tőle.
Levittem a pincébe,
összezúztam, és kidobtam a szemétbe.
Találkoztam vagy húsz sorozatgyilkossal.
Nem mind szexuálisan aberrált, de a legtöbb igen.
Találkoztam tömeggyilkosokkal is.
Az államügyészi hivatal felkért rá, hogy értékeljem ki Mr. Dahmert.
Három napig beszélgettem vele, és aztán tanúskodtam a tárgyalásán.
Jeffrey Dahmerben az volt a különleges,
hogy más sorozatgyilkosokhoz képest, akikkel beszéltem, ő nem is védekezett.
Úgy tűnt, nem próbált eltitkolni előlem semmit.
Hiszem, hogy egy ideig próbált más megoldást találni.
De miközben Dahmer kerülte az alkoholt
és a homoszexualitást,
mivel a vallásossággal az nem fért össze,
történt vele valami, amihez hasonlót még nem tapasztalt.
Egy férfi egy cetlin üzenetet hagyott neki a könyvtárban,
amin felkínálta, hogy orálisan kielégíti.
A West Allis könyvtárban voltam.
Ott ültem, és egy könyvet olvasgattam.
Erre egyáltalán nem számítottam. Érted?
Csak nevettem rajta. Arra gondoltam,
ez egy szörnyű, gonosz kísérlet ellenem, hogy elbukjak.
Érted?
Az arcát sem láttam. Semmit.
Levetkőzted a kényszert, mikor a nagyiddal templomba jártál,
de az még erősebben tért vissza, igaz?
Az válthatta ki.
A történtek miatt még gyakrabban gondolt a homoszexualitásra,
és rájött, hogy részesülhetne benne.
Ilyen értelemben kitárult előtte a világ.
És ekkor kezdődött számára az óvatlanság időszaka.
AMBROSIA CSOKOLÁDÉGYÁR
Jeffrey Dahmer munkát kapott.
Keverőként dolgozott
az Ambrosia csokoládégyárban.
Éjszakai műszakban dolgozott.
A munka mellett lehetősége volt rá,
hogy hétvégén eljárjon szórakozni.
Legalább volt melóm, ami viszonylag jól fizetett.
Volt mellette szabadidőm.
Magánéletem.
Újból inni kezdtem.
Meg könyvesboltokba jártam.
Kiderítettem, hol vannak a melegbárok, és elkezdtem oda járni.
Élő társaságra vágytam.
Egy éjszakára valakivel.
Egy férfira, akit totálisan irányíthatok,
és azt tehetek vele, amit csak akarok.
Valódi élményre vágytam,
nem egy élettelen próbababára.
Erről fantáziáltam.
Azelőtt, hogy elkezdtem szétesni…
Többé nem próbáltam ellenállni.
Ismertem Jeffrey Dahmert
és több áldozatát is.
Miután elterjedt a hír…
AZ ÁLDOZATOK BARÁTJA
…a bárokból sokan mondták, hogy emlékeznek rá.
Hogyne emlékeztünk volna! Milwaukee csupán ekkorka.
A 80-as években
a meleg életstílus kezdett teret nyerni
Milwaukeeban.
Nem volt olyan exkluzív, mint Chicagóban, New Yorkban és Los Angelesben,
de Milwaukeehoz mérten
jól éreztük magunkat. Fantasztikusan!
Éjjelente lehetett szórakozni.
TONY SEARS BARÁTJA
Szinte mindig volt valami buli.
Önmagad lehettél.
Szabadok voltunk.
Jól éreztük magunkat.
Felöltöztünk, és már indultunk is a bárba.
A bárokban szuper volt a zene.
Az emberek folyton táncolni akartak.
A melegbárok eléggé központi helyen helyezkedtek el.
Nyolc-kilenc háztömbnyire voltak egymástól.
Átjárhattál egyik bárból a másikba.
Mind azzá váltunk, amik vagyunk.
Elfogadtuk magunkat.
Sokaknak azok közül az emberek közül gyönyörű lelkük volt.
Egész életemben Milwaukeeban éltem,
és ifjúkoromtól kezdve részt vettem a közösség életében.
Akkoriban rovatvezető és újságíró is voltam Milwaukeeban.
Dahmer ott ténykedett.
Gondosan kiválasztotta a helyszíneket. A demográfia, az ügyfélkör,
a környék alapján.
Nem volt fényes közvilágítás.
Arrafelé nem szívesen parkoltál. Nem érezted biztonságosnak.
Az átláthatóság hiánya megkönnyítette
a Dahmer-féle ragadozók ténykedését,
mert még az emberek valódi nevét sem ismerte senki.
A melegek másik énjüket gyakran rejtik a sötétség leple mögé
a jó munkahelyük és a családjuk elől.
A Melegek Egyesületének elnöke szerint a homoszexuális férfiak kapcsolatait
gyakran titkolózás övezi.
A meleg közösség hagyományos találkozóhelye
a fürdőház volt.
RÓMAI FÜRDŐ
A 70-es, 80-as évekre
kizárólag a meleg férfiak közösségi tereként,
szexuális célra használták őket.
Elmehettél a fürdőházba, ahol szabadon sétálhattál
anyaszült meztelenül, ahogy a világra jöttél.
Ha valakit megkívántál, tetted a dolgod, mert minden névtelenül történt.
Nem kellett ismerned őket. Mindenki csak szexelni akart.
HÉTFŐNKÉNT EGY DOLLÁR
A legnépszerűbb milwaukeei fürdőház a Club Baths volt.
Az emeleten volt, csak a sikátorból lehetett bejutni.
Sajnos Jeffrey Dahmer is nagyon kedvelte a helyet.
Férfiakkal szexelt a fürdőházakban.
Azonban ő nem akart behódolni senkinek sem.
Jeffrey teljes mértékben irányítani akart,
így drogokat kezdett bevinni a fürdőházakba.
Miféle benzodiazepin volt?
Halcion.
Mire írattad fel?
Alvászavarra. Mivel éjszakai műszakban dolgoztam.
Megkaptad tőle az irányítás érzetét?
Tovább ott tudtam őket tartani.
Csak feküdtünk ott együtt anélkül,
hogy kényszert éreztem volna, hogy azt tegyem, amit ők akartak.
Nem volt semmi, ami…
Nem követeltek tőlem semmit.
Úgy élvezhettem az együttlétet, ahogy én akartam.
Gondoltál arra egyáltalán, hogy vajon ők mit éreznek?
Azt hiszem, igen, de akkor ez nem nagyon érdekelt.
Csak hogy azt tegyem, amit akarok.
Szóval nem érdekelt.
Ezzel elérte, hogy a férfiak ne akarjanak távozni,
és hogy hosszabb ideig együtt tudjanak feküdni,
ami Jeffrey alapvető vágya volt.
Ezek a férfiak öntudatlanok és védekezésre képtelenek voltak.
Akaratuk ellenére folytattak szexuális aktust.
Egyszer valakit túladagolt,
akihez a fürdő tulajdonosa mentőt hívott, miután hiába próbálták őt felébreszteni.
ÖLTÖZŐSZEKRÉNYES FÜRDŐK
Elterjedt a hír: „Ne engedd Dahmert a fürdődbe!”
A rendőrség nem folytatott nyomozást nemi erőszak,
szexuális bántalmazás,
de még rendzavarás miatt sem.
Lényegében annyit mondtak a fürdő üzemeltetőjének,
hogy értesítsék őket, ha a férfi visszatér, és ne engedjék be.
Szerintem nem hitték el, hogy egy férfi is megerőszakolható.
UTCAI RUHÁZAT TILTVA
Megbélyegezték. Nem mehetett oda soha többé.
Okozott ez kielégülést?
Mármint tényleges, valódi kielégülést?
Nem.
Nem volt hatalmam felettük. Én…
Teljes kontrollra vágytam.
De ily módon ez nem teljesült.
1987. NOVEMBER 21.
KILENC ÉVVEL STEVEN HICKS MEGGYILKOLÁSA UTÁN
Jeffrey egy éjjel szórakozni volt,
ahol megismerkedett Steven Tuomival.
Vele akarta tölteni az éjszakát,
ami bonyolult lett volna a nagymamája házában,
ezért kivettek egy szobát az Ambassador Hotelben.
Nagyon leitták magukat.
És együtt töltötték az éjszakát.
A következő reggelen
Jeff úgy ébredt, hogy előtte
eszméletlenségig ivott.
Eszméletlen voltál?
- Aha. - Fogalmad sem volt, mit tettél?
Nem, amíg reggel magamhoz nem tértem.
El sem hittem.
A keze véres volt. És a lepedő is.
A férfi arca szintén.
Ledöbbentem.
Bepánikoltam.
Aztán
nagyon bántott a dolog,
mert nem állt szándékomban ilyesmit tenni.
Ellenőrizted a pulzusát?
Nem mertem. Nem.
És vér folyt a szájából.
Úgy tűnt, ököllel ütöttem a mellkasát.
GYILKOSSÁG: STEVEN TUOMI
Minden csurom vér volt. Azt mondta, ájultra itta magát.
Hogy meglepetésként érte.
Vagyis nem volt szándékos. Nem fantáziálásból eredt.
De a leghőbb vágya így is előjött.
Nem tervezte meg előre, mert csak egy napra vette ki a szobát.
De aztán kivette még egy napra, hogy megszabaduljon a holttesttől.
AMBASSADOR AUTÓSHOTEL
Elment egy bőröndöket árusító boltba,
vett egy nagy koffert, és visszament vele a hotelbe.
Felment vele a szobába,
és beletette Mr. Tuomi holttestét.
Aztán hívott egy taxit.
Dahmer szerint a sofőr mondta is:
„Biztos hulla van benne.” Annyira nehéz volt.
Visszament Steven Tuomi holttestével a nagymamája házához,
és titokban megszabadult tőle.
A darabokra vágott testrészeket zsákokba tette,
és a kukába dobta.
1987. NOVEMBER
Tuomi Michigan északi részén nőtt fel,
egy Ontonagon nevű kisvárosban. Szinte mindenki ismerte.
Nagyon csendes srác volt. Én ilyennek ismertem.
Csendes volt, nem zargatott senkit.
Steven Tuomi az 1980-as évek közepén költözött Milwaukeeba,
ahol szakácsként kezdett dolgozni.
Utoljára 1987 őszén látták őt.
Elhittem, amit Dahmer a vallomásában állított,
hiszen nem volt oka rá, hogy ne mondjon igazat.
Nem is volt muszáj beszélnie arról a gyilkosságról,
hisz az egy olyan eset volt, amire vonatkozóan alig volt bizonyíték.
Dahmer vallomása lett a bizonyíték, amely minden részletre kiterjedt.
Nem volt okunk nem elhinni a Dahmer által közölt tényszerű információkat.
A vallomástétele után Upper Michiganben találkoztam a családdal.
A fiuk azért ment Milwaukeeba, hogy egy urbanizáltabb városban dolgozzon.
Hogy megpróbálja kitalálni, mit is akar kezdeni az életével.
De sosem látták többé.
ÖRÖKKÉ SZERETNI FOGUNK
És úgy hiszem, ezt nagyon nehéz volt elfogadniuk.
És mit éreztél az Ambassadorben eltöltött idő után?
Megrémültem.
De aztán kezdődött elölről az egész.
Pedig nem akartam, hogy újra hasonló dolog történjen.
Hogy érintett, hogy ez a dolog eszméletlenül is a felszínre tört?
Összezavart.
Kezdted elveszíteni az irányítást?
Ja. Ezzel tisztában voltam.
1978 óta akkor ölt először.
Akkor megölte Steven Hickset, 1987 novemberében pedig Steven Tuomit.
Az első gyilkosságot 18 évesen követte el.
Azután kilenc év szünet következett.
Az Ambassadorben történtek előidéztek, kiváltottak belőlem valamit.
Többet akartam.
Nem tudom, mit, de az eset valamit beindított nálam.
Tuomi meggyilkolása fordulópontot jelentett nála.
Szembesült vele, hogy elvesztette a harcot.
Nem tudta elnyomni a késztetést.
Határozottan jóleső érzéssel töltött el.
Hasonló tettek végrehajtása uralta a gondolataimat.
Bárki veszélyt jelenthet, még ha átlagosnak néz is ki.
Az utcán teljesen normális embernek tűnt.
Nem volt ijesztő.
Milwaukeeban volt egy sorozatgyilkos, de Dahmer kivételével senki sem tudta,
hogy egy sorozatgyilkos garázdálkodik a városunkban.
Még a rendőrség sem. A közösségben élők sem tudták.
Évekig próbált ellenállni a késztetésnek, de aztán feladta.
Irányíthatatlan gyilkológéppé vált.
A késztetés minden másnál erősebb volt.
Céltudatosságra ösztökélt.
Nos,
a vágyaim nyilvánvalóan
bestiálisak voltak.
A feliratot fordította: Török Lajos