‫אחרי הרצח הראשון שביצע מר דאהמר…‬
‫- רצח: סטיבן היקס‬ ‫18 ביוני 1978 -‬
‫הוא לא רצח שוב במשך תשע שנים.‬
‫אבל לאחר ההפסקה הזו,‬
‫הוא מתעורר במלון ״אמבסדור״…‬
‫- מלון אמבסדור -‬
‫לצד גופה.‬
‫- רצח: סטיבן טומי -‬
‫ואז הוא חווה משהו‬ ‫שהייתי קורא לו המרת דת הפוכה.‬
‫הוא התחיל לחשוב, ״אולי יש שטן‬
‫״ואולי הגורל שלי‬ ‫הוא לבצע את מלאכתו של השטן.״‬
‫הוא התחיל לעסוק בכל מיני כישופים מוזרים.‬
‫הוא התחיל להתחבר לחלקים מסרטים שנראה ש…‬
‫- מגרש השדים 3 -‬
‫טענו שיש בעולם כוחות רשע.‬
‫״שובו של הג׳דיי״ היה אחד מהם.‬
‫הוא הזדהה מאוד עם הקיסר.‬ ‫הוא רצה את היכולת הזו לשלוט במחשבות.‬
‫היו לו עיניים צהובות כאלה.‬
‫אז ג׳ף מצא מקום‬ ‫שבו אפשר לקנות עדשות מגע צהובות.‬
‫ולפני שהוא היה יוצא בערבים,‬
‫הוא היה מרכיב את העדשות.‬
‫הוא היה צריך לשלהב את עצמו‬
‫בכך שהוא ניסה לחקות‬
‫את השטן, או אדם מרושע‬
‫כדי להגשים את הפנטזיות שלו.‬
‫אנשים הולכים‬
‫לסרטי אימה עקובים מדם בשביל…‬
‫הצצה חטופה במה שהסרטים מראים.‬
‫ההבדל היחיד הוא‬
‫שאני עשיתי את זה באמת.‬
‫- סדרה תיעודית של NETFLIX -‬
‫מערכת היחסים שלי עם ג׳ף התפתחה עם הזמן.‬
‫ככל שהתקדמנו,‬
‫התוודעתי לצדדים שונים בו.‬
‫- ונדי פטריקוס‬ ‫הסנגורית של דאהמר -‬
‫היו בתוכו ניגודים רבים.‬
‫במשך זמן רב מאוד‬
‫הוא לא רצח אף אחד.‬
‫אבל לאחר שהוא פגש את סטיבן טומי,‬
‫הוא איבד שליטה בעניין.‬
‫זה מדרון חלקלק.‬
‫אז באיזה שלב‬
‫נכנעת לתחושות האלה לחלוטין‬
‫ולא ניסית לשנות שום דבר?‬
‫אחרי ה״אמבסדור״.‬
‫שם הדברים התחילו לצבור תאוצה.‬
‫בסופו של דבר,‬ ‫הוא הגיע למצב של אובדן שליטה מוחלט.‬
‫ולא הייתה דרך חזרה.‬
‫וכעבור ארבע שנים,‬
‫ההתנהגות הנמהרת הזו‬ ‫הובילה בסופו של דבר למעצרו.‬
‫- 22 ביולי, 1991 -‬
‫מעולם לא נתקלנו במילווקי‬ ‫בשום דבר שדמה למקרה של דאהמר.‬
‫- אן א. שוורץ‬ ‫עיתונאית, ״מילווקי ג׳רנל״ -‬
‫זה היה רגע שלא ייאמן‬ ‫בקריירה העיתונאית שלי.‬
‫באותו הערב ביולי 91׳,‬
‫ב־22 ביולי,‬
‫שוטרים ממשטרת מילווקי‬ ‫היו בסיור הלילי שלהם.‬
‫הם עברו מול הדירה של דאהמר,‬
‫סתם נסעו ברחוב בניידת.‬
‫ואז טרייסי אדוארדס ניגש אליהם.‬
‫טרייסי אדואדס לבש תחתוני בוקסר‬
‫ואזיק השתלשל ממפרק היד שלו.‬
‫אז השוטרים דיברו אותו,‬
‫והוא התחיל לספר להם‬
‫סיפור שנשמע דמיוני‬
‫על המקום שבו הוא היה לפני רגע.‬
‫על בחור לבן מוזר אחד‬
‫שהיה איתו לפני רגע.‬
‫דאהמר בחר את הקורבנות שלו‬
‫על סמך מבנה גוף מסוים.‬
‫הוא הציע להם כסף,‬
‫והם אפשרו לדאהמר לצלם אותם.‬
‫- דניס מרפי‬ ‫בלש, משטרת מילווקי -‬
‫אבל הוא היה אומר,‬ ‫״אתה צריך לבוא לדירה שלי״.‬
‫באותו הערב, טרייסי אדוארדס‬ ‫הסכים לבוא לדירה של דאהמר.‬
‫- ג׳ראלד בויל‬ ‫ראש צוות ההגנה של דאהמר -‬
‫טרייסי הוא קודם כול בחור נחמד מאוד,‬ ‫עם הרבה חוכמת רחוב.‬
‫הוא סיפר לנו‬ ‫על ההתנהגות של ג׳פרי באותו הערב.‬
‫ועל כך שהבין לפתע‬
‫שהוא לא הולך לשם כדי להצטלם.‬
‫הוא הולך לשם בשביל משהו גרוע יותר.‬
‫כשהם היו בחדר השינה,‬
‫דאהמר שם עליו אזיק אחד,‬
‫ואז אדוארדס זז, כך שהוא לא היה יכול‬ ‫לשים עליו את האזיק השני.‬
‫וג׳פרי הקרין את הסרט ״מגרש השדים 3״.‬
‫דאהמר התחיל להיכנס לסרט.‬
‫אז הוא לא חשב על האזיק השני.‬
‫הוא התחיל לבצע מין תנועה מטורפת,‬
‫הוא ישב והתנדנד קדימה ואחורה בכיסא,‬
‫והפיק קולות משונים,‬
‫ודיבר בשפה חסרת פשר.‬
‫טרייסי התחיל להתנהג כאילו הם חברים,‬
‫כי הוא ידע‬ ‫שהוא חייב לברוח משם, אחרת הוא ייהרג.‬
‫אמרתי לו שאני צריך ללכת לשירותים.‬ ‫כשחלפתי על פניו, הכיתי אותו.‬
‫ואז רצתי אל הדלת,‬ ‫ואלוהים בטח היה לצידי, כן?‬
‫כי היו לו שמונה מנעולים שונים‬ ‫ואני פשוט בחרתי במנעול הנכון.‬
‫טרייסי עצר ניידת של משטרת מילווקי.‬
‫בהתחלה הוא רק רצה שיורידו ממנו את האזיק.‬
‫- קנת מיולר‬ ‫לוטננט, מחלק הרצח של משטרת מילווקי -‬
‫אני לא חושב שהוא רצה למסור הרבה מידע‬ ‫לגבי מקורו של האזיק.‬
‫האזיקים היו שונים מאלה שבהם השתמשה המשטרה‬
‫אז המפתחות שלהם לא פתחו אותם.‬
‫אז הם הלכו לדירה כדי למצוא את המפתח לאזיק‬
‫וכדי לחקור את המקום.‬
‫- תשאלנו את ג׳פרי -‬
‫כשדאהמר פתח את הדלת, הוא היה שיכור.‬
‫הוא הכניס את השוטרים.‬
‫השוטרים בדקו בחדר השינה,‬
‫ומצאו סכין מתחת למיטה‬
‫שדאהמר השתמש בה‬ ‫כדי לאיים על טרייסי אדוארדס.‬
‫טרייסי אדוארדס ציין‬
‫שדאהמר אמר שהוא מאחסן ראש,‬ ‫או כמה ראשים, במקרר.‬
‫השוטר פתח אותו‬
‫וראה במקרר ראש שהביט בו,‬
‫והוא צרח.‬
‫הוא ממש צרח.‬
‫בסופו של דבר הוא פרש.‬ ‫הוא לא הפסיק לחלום על זה.‬
‫הוא לא הצליח להתמודד עם זה.‬
‫דאהמר נעצר.‬
‫הוא נלקח לתחנת המשטרה.‬
‫כשהגעתי לזירה‬ ‫ופגשתי את הלוטננט של משמרת הלילה,‬
‫רוזוולט הארל, הוא רק נד בראשו ותדרך אותי.‬
‫הוא אמר שזה לא ייאמן.‬
‫זו דירה קטנה מאוד,‬ ‫אבל הייתה בה כמות עצומה של ראיות.‬
‫הזירה עצמה הייתה מחרידה.‬
‫כלי העבודה שהיו בדירה‬
‫היו מסורי מתכת, מברגים,‬
‫וכלים אחרים שהוא השתמש בהם‬
‫כשהוא ביתר את קורבנותיו.‬
‫- ד״ר ג׳פרי ג׳נצן‬ ‫חוקר מקרי מוות, מילווקי -‬
‫חשבתי שזו תהיה זירה שגרתית, וכשהגעתי,‬ ‫השוטר הוביל אותי אל תוך הדירה של דאהמר.‬
‫רופאים משפטיים רגילים לראות טראומה,‬
‫אבל זה היה משהו אחר.‬
‫כשהבטת בחדר, ראית פחד על פניהם של האנשים.‬
‫ובשנים שחלפו מאז,‬
‫הגעתי למסקנה‬
‫שזה היה רגע‬
‫שבו פגשתי ברשע אמיתי.‬
‫ואני לא יכול לתאר את זה,‬
‫אבל זו תחושה של שחיתות אנושית.‬
‫כשעברנו על המגירות והמכלים השונים,‬
‫הרגשתי שאני לא בודק זירת פשע‬
‫אלא שאני מפרק את המוזאון של דאהמר.‬
‫היה ברור שדאהמר אסף‬
‫איברי גוף מסוימים מהאנשים שרצח.‬
‫איברי מין מיובשים, שיער אדם.‬
‫מצאנו שקיות ניילון‬
‫שהכילו רקמות.‬
‫הצלחתי לזהות‬
‫לב אדם,‬
‫וסוגים נוספים של רקמות שרירי שלד.‬
‫ואז, בחדר השינה,‬
‫היו שלושה שלדים שלמים‬
‫שראשיהם נערפו.‬
‫ו־11 גולגולות של בני אדם.‬
‫ואז הבנתי פתאום:‬
‫״יש לנו רוצח סדרתי במילווקי.״‬
‫זה היה כל כך קיצוני.‬
‫היה קשה להאמין.‬
‫אבל האמנו, כי כל הראיות היו שם.‬
‫כשהייתי בחדר השינה,‬
‫הבחנתי במכל פלסטיק גדול בצבע כחול.‬
‫וכשהזזתי וניערתי אותו,‬
‫שמעתי קול שכשוך של נוזל,‬
‫והרגשתי שהוא כבד.‬
‫ביקשתי מהצוות שעסק בחומרים מסוכנים להיכנס‬
‫ולהוציא את המכל למקרה שיש בו כימיקלים‬
‫או חומרים מזיקים אחרים.‬
‫מוקדם בבוקר המחרת‬
‫הגעתי למפקדת המשטרה…‬
‫- משטרת מילווקי‬ ‫מפקדת המשטרה -‬
‫ודיווחו לי על הדברים שדאהמר אמר.‬
‫- אדם מודה בקטיעת איברים‬ ‫הרג לדבריו 11 איש -‬
‫ואז התחלנו לעבור על ציר הזמן.‬
‫וזו הייתה תחילתה‬
‫של חקירה שארכה שבועות רבים,‬ ‫או למעשה חודשים.‬
‫עורך הדין שלו היה שם ואמר,‬ ‫״ג׳פרי, אני מייעץ לך לא לדבר.״‬
‫ומדי יום ג׳פרי חתם על כתב ויתור שאמר,‬ ‫״אני רוצה לדבר״.‬
‫היינו בבית המעצר,‬
‫והוא עבר על כל אחד ואחד מהם‬
‫למיטב זכרונו, מהמאוחר למוקדם.‬
‫כן, תמיד שמרתי את הרגשות האלה לעצמי.‬
‫אז זו מין חוויה לימודית בשבילי.‬
‫אני מרגישה שאתה מדבר איתי בפתיחות.‬
‫זה נעשה קל יותר עם הניסיון.‬
‫כן.‬
‫תוכל לומר לי מה גרם לך לרצות להרוג אותם?‬
‫לדעתי הכוח המניע בבסיס העניין‬
‫היה מן הסתם דחף מיני מעוות.‬
‫תחושת ריקנות בלתי פוסקת,‬
‫וחוסר יכולת למצוא‬
‫משהו בחיים שבאמת נתן לי‬
‫תחושת אושר, שלווה או סיפוק.‬
‫תמיד חיפשתי ורציתי יותר.‬
‫- 22 ביולי, 1991 -‬
‫- 17 בינואר, 1988 -‬
‫- 8 שבועות לאחר הרצח של סטיבן טומי -‬
‫לילה אחד יצאתי,‬
‫ופגשתי מישהו… אני חושב שהוא היה הודי.‬
‫והוא עמד שם. אמר שהוא מחכה לאוטובוס.‬
‫אתה זוכר מה היה שמו?‬ ‫-לא.‬
‫בינואר 1988,‬
‫ג׳פרי דאהמר, שגר בזמנו אצל סבתו,‬ ‫יצא ופגש את ג׳יימס דוקסטטור…‬
‫- ד״ר פארק דיץ‬ ‫פסיכיאטר פורנזי מטעם התביעה -‬
‫שהיה בן 14.‬
‫הוא עמד בתחנת אוטובוס מול בר גאה.‬
‫דאהמר ביקש ממנו לבוא איתו לבית של סבתו.‬
‫דוקסטטור נקב במחיר,‬ ‫שהיה 50 דולר ליחסי מין.‬
‫איפה סבתא הייתה?‬ ‫-למעלה, שקועה בשינה.‬
‫שאלתי אותו, ״עד מתי תוכל להישאר?״‬
‫והוא ענה,‬
‫״רק עד שעות הבקר המוקדמות.״‬
‫ושעות הבוקר המוקדמות כמעט הגיעו.‬
‫טוב.‬
‫מה עבר לך בראש?‬
‫פשוט…‬
‫רציתי להשאיר אותו איתי.‬ ‫זו הדרך הכי טובה לתאר את זה.‬
‫- ד״ר קנת סמייל‬ ‫פסיכולוג פורנזי -‬
‫הוא רקח שיקויים שהרדימו אנשים‬
‫והשתמש בכדורי שינה.‬
‫הוא הוסיף לקפה שלהם חמישה או שבעה כדורים.‬
‫ואולי גם ערבב פנימה גם קצת אלכוהול.‬
‫המחשבות שלי מן הסתם‬
‫לא היו מחשבות של אדם שפוי בזמנו.‬
‫העדפתי שהוא יישאר בחיים,‬
‫אבל נראה שחניקה‬ ‫הייתה הדרך להשאיר אותו איתי.‬
‫הוא היה הורג מישהו.‬ ‫הגופה הייתה למעלה בחדר השינה.‬
‫הסבתא הייתה מתעוררת,‬
‫וג׳ַפרי היה יורד לאכול איתה ארוחת בוקר.‬
‫הגופה הייתה למעלה בחדר השינה.‬
‫ג׳פרי היה מפטפט עם סבתו‬
‫ונפרד ממנה לפני שהלכה לכנסייה.‬
‫יש פשוט ניתוק מוחלט.‬
‫הוא שמר את גופתו של דוקסטטור‬
‫במרתף של סבתא שלו למשך כשבוע.‬
‫וכשהיה לבד בבית,‬
‫הוא היה מוציא את הגופה ומנצל אותה מינית.‬
‫לגופות, לבובות ראווה ולאנשים חסרי הכרה‬
‫יש כמה דברים במשותף:‬
‫הם לא דורשים דבר,‬
‫הם לא מתלוננים,‬
‫והם לא עוזבים.‬
‫עבור דאהמר, זה הדבר החשוב.‬
‫מעולם לא הכרתי אף אדם‬
‫שהיה בודד כמו ג׳פרי דאהמר.‬
‫הייתי אומר לו,‬
‫״ג׳פרי, יש לך חברים?״‬
‫״לא.״‬
‫״הלכת פעם לסרט עם מישהו?״‬
‫״לא.״‬
‫״הלכת פעם למסיבה?״‬
‫״לא.״‬
‫לא היו לו חברים, אז הוא לא דיבר עם אף אחד.‬
‫ראיתי מולי רק קליפה ריקה של אדם.‬
‫הוא לא הבין ולא הרגיש שום דבר‬
‫חוץ מהצורך לסיפוק התשוקה הזו‬
‫לקיים יחסי מין עם אדם מת או מחוסר הכרה.‬
‫כל המצב הזה אילץ אותי להסתכל בצורה אחרת‬
‫על האופן שבו חייתי את חיי.‬
‫לא ראית את זה ככה בזמן שזה קרה?‬
‫אולי ראיתי את זה,‬ ‫אבל בחרתי להתעלם מזה, לקבור את זה,‬
‫להחביא את זה‬ ‫מתחת לצורך הכפייתי שהניע אותי.‬
‫לג׳פרי הייתה‬ ‫סקרנות אינטלקטואלית רבה לגבי אנטומיה.‬
‫הוא התחיל להתעניין בכך בגיל צעיר מאוד,‬ ‫בכיתה ג׳ או ד׳.‬
‫כשג׳ף ואני היינו קטנים,‬ ‫היינו יוצאים להליכות ביער לעיתים קרובות.‬
‫והיינו נתקלים בעצמות על הקרקע‬ ‫לעיתים קרובות.‬
‫- אריק טייסון‬ ‫חבר ילדות -‬
‫והוא פשוט התעניין מאוד‬
‫במבנה האנטומי של בעלי החיים האלה.‬
‫הוא היה מבלה את זמנו במחסן קטן בחצר‬
‫שבו הוא צבר בעלי חיים.‬
‫והמחסן הזה בגינה שימש בשלב מסוים‬
‫לאחסון אוסף של עצמות.‬
‫עצמות של סנאים או עצמות של ארנבונים,‬
‫או כל דבר שאפשר היה למצוא ביער.‬
‫הוא סידר את הכול יפה‬ ‫על שולחנות עבודה במחסן.‬
‫הוא כבר הסיר מהן את כל הבשר.‬
‫לא התעניינתי לאסוף דברים כאלה בעצמי.‬
‫ג׳ף התעניין.‬
‫בגיל הזה הוא התעניין‬
‫במשהו שדמה לפחלוץ חובבני.‬
‫אבל במהלך העניין הזה,‬
‫הוא התחיל להתעניין‬
‫באיברים הפנימיים.‬
‫זה היה עניין מורבידי, מן הסתם.‬
‫וממה התחלת?‬
‫סתם פגרים של חיות דרוסות,‬
‫כלבים,‬
‫אופוסומים.‬
‫הוא מאוד התעניין‬ ‫בפתיחת קרביים של בעלי חיים.‬
‫הוא רצה להסתכל פנימה.‬
‫לראות איך הכול מאורגן.‬
‫בכיתה ט׳,‬
‫עשיתי נתיחה‬
‫לגוויה של גור חזירים.‬
‫אחרי שסיימנו את הניתוח,‬
‫לקחתי את ראש החזיר הביתה,‬
‫הסרתי ממנו את הבשר,‬
‫ושמרתי אצלי את הגולגולת לזמן מה.‬
‫למה? אני לא יודע.‬
‫הוא לא הרג בעלי חיים.‬ ‫הוא מצא חיות מתות ועשה את זה.‬
‫הכול היה חלק מהעניין שלו‬
‫בגופות מתות.‬
‫הוא התעניין רק בזה.‬
‫זה הפך לאובססיה שלו.‬
‫הייתה חומה שניצבה בינו ובין אנשים אחרים.‬
‫ללא שום רגש.‬
‫מישהו שלא מסוגל להתחבר לאנשים אחרים.‬
‫אני אפילו לא בטוח אם‬
‫הייתי מסוגל באמת…‬
‫לתחושות של אהבה, אפילו אז.‬
‫אני לא בטוח אם עכשיו אני מסוגל.‬
‫אתה לא יודע לאהוב. זה מה שאתה אומר?‬
‫אני לא בטוח שאני יודע, לא.‬
‫אני לא חושב שאדם שמסוגל לאהוב‬ ‫היה עושה דברים כאלה.‬
‫- 23 ביולי, 1991 -‬
‫בבוקר שלאחר מעצרו של דאהמר,‬
‫השמש עלתה,‬
‫השוטרים ממשמרת הלילה עמדו ללכת הביתה,‬ ‫והשוטרים של משמרת הבוקר הגיעו.‬
‫- ג׳ף פלמינג‬ ‫כתב, רשת אן־בי־סי במילווקי -‬
‫הסמטה מאחורי ביתו של דאהמר כבר הייתה עמוסה‬
‫באנשי תקשורת, אבל בעיקר בתושבים‬
‫שפונו מבניין הדירות של דאהמר.‬
‫חשוב שיהיו לכתב פלילים קשרים,‬
‫גישה למידע פנימי של המשטרה.‬
‫ואחד מידידיי במשטרה‬
‫מסר לי את שמו של דאהמר.‬
‫המידע הזה היה חסוי באותו הזמן.‬
‫רציתי להתרחק מזירת הפשע‬
‫ולגשת למערכת הממוחשבת במשרד התובע המחוזי.‬
‫במערכת הממוחשבת הזו‬
‫אוכל להקליד את שמו של דאהמר‬ ‫ולמצוא את העבר הפלילי שלו.‬
‫וכצפוי, היה לו תיק פלילי‬ ‫שהופיעה בו תקיפה מינית.‬
‫הצלחתי לעבור על הרישומים ולגלות‬
‫שבתיק הזה ייצג אותו‬ ‫עורך דין בשם ג׳רי בויל.‬
‫דאהמר היה מוכר למשטרה.‬
‫- יולי 1991 -‬
‫- ספטמבר 1988 -‬
‫פגשתי את דאהמר לראשונה ב־1988.‬
‫הוא הואשם בעבירת מין נגד נער צעיר.‬
‫ראיתי בחור אירו־אסייתי‬
‫שעבר ברחוב אחר הצהריים.‬
‫שאלתי אותו‬ ‫אם הוא רוצה להרוויח כסף, 50 דולר.‬
‫הוא הסכים.‬
‫״על תמונות.״ הלכנו אליי.‬
‫הוא התפשט עד שנשאר רק בתחתונים.‬
‫צילמתי שתי תמונות שלו,‬
‫אחת על המיטה ואחת בעמידה, אני חושב.‬
‫שתיתי קפה עם אייריש קרים.‬
‫נתתי לו גם, אבל בשלו היו כדורי שינה.‬
‫והוא שתה.‬
‫הוא נשאר שם שעה לכל היותר.‬
‫אמר שהוא צריך ללכת. שילמתי לו 50 דולר.‬
‫והוא הלך.‬
‫למה נתת לו ללכת?‬
‫כי לא הייתה לי סכין.‬ ‫לא הייתה לי כוונה לפצוע אותו.‬
‫רק רציתי להישאר איתו‬
‫ולשכב לידו קצת.‬
‫הוא אמר לי שהוא אוהב להקשיב לבטן של אנשים.‬
‫- עדות בבית המשפט‬ ‫שם העד חסוי -‬
‫עדיין הייתי על המיטה,‬
‫ואז הוא השתופף קצת ואז הוא התחיל…‬
‫הוא הניח את האוזניים על הבטן שלי.‬
‫הנער הצליח לברוח.‬
‫- א. מייקל מקאן‬ ‫התובע המחוזי של מילווקי -‬
‫הוא הגיע הביתה כשהוא תחת השפעת סמים.‬ ‫הוריו היו מודאגים.‬
‫לבסוף הם לקחו אותו לבית החולים‬ ‫והתקשרו למשטרה‬
‫כי נראה שהוא מסומם.‬
‫המשרד שלנו תבע את דאהמר על הפשע נגד הנער.‬
‫דאהמר הורשע בסימום של הצעיר‬ ‫ובשידולו לפעילות מינית.‬
‫כשסיפרו לי על דאהמר, הייתי פסיכולוג ראשי…‬
‫- ד״ר נורמן גולדפרב, פסיכולוג‬ ‫ביצע הערכה פסיכולוגית לדאהמר ב־1988 -‬
‫בשירות בתי הסוהר של מחוז מילווקי.‬
‫בזמן שהוא המתין לפסק הדין‬
‫אמרתי שאערוך הערכה קצרה‬
‫כדי להבין מול מי אנחנו עובדים.‬
‫- בולטות של כעס -‬
‫ג׳פי היה עצור,‬ ‫זועם ולא שיתף פעולה מההתחלה…‬
‫- מפגין התנגדות וגישה מתחמקת -‬
‫הוא הגיע באיחור של חצי שעה,‬
‫בתקווה שלא אחכה לו.‬
‫הוא פשוט בהה בי‬
‫במבט קר, קפוא וזועם‬
‫במשך כל הפגישה.‬
‫אבל הוא עדיין הסגיר מידע חשוב מאוד‬
‫רק מעצם ההתנהגות שלו.‬
‫המבנה האישיותי שלו‬
‫היה של אדם שמנצל אחרים,‬
‫שרואה בהם חפצים, נטול כל אמפתיה.‬
‫- סביר מאוד שיפשע שוב -‬
‫ההמלצה שלי קבעה‬ ‫שהוא מסוכן מכדי לחיות בקהילה.‬
‫שיש לכלוא את האדם הזה כרגע.‬
‫- תקופת כליאה משמעותית -‬
‫השופט בסופו של דבר הקשיב לנאום של ג׳פרי,‬
‫שהיה מרגש.‬
‫הוא למעשה אמר, ״אוי, זה נורא.‬
‫״אני מצטער. זה לא יקרה שוב לעולם.״‬
‫- בית הסוהר המחוזי של מילווקי -‬
‫נגזרה עליו שנה של ״מאסר ועבודה״.‬
‫״מאסר ועבודה״ במדינה שלנו זו תוכנית‬
‫שבה אתה עובד במהלך היום,‬ ‫בשעות העבודה הרגילות,‬
‫ובזמן שאתה לא עובד, אתה בכלא המחוזי.‬
‫ג׳פרי דאהמר עבד במפעל השוקולד ״אמברוסיה״.‬
‫- תא 1 -‬
‫המשרד שלנו רצה שיקבל‬ ‫תקופת מאסר של שש שנים.‬
‫אז לא הסכמנו עם השופט בעניין הזה.‬
‫חשבתי שאני מבין אנשים, שאי אפשר לשטות בי.‬
‫הוא בהחלט שיטה בי.‬
‫הוא שיטה בכולם.‬
‫- בית המשפט המחוזי של מילווקי -‬
‫כשמסתכלים על המקרה של ג׳פרי דאהמר,‬ ‫יש בו כמה וכמה כשלים של המערכת,‬
‫בין אם זה בתקופת המבחן ובשחרור על תנאי,‬
‫בין אם אלה גורמי אכיפת החוק או בתי המשפט,‬
‫שלא הצליחו להגן על הקורבנות.‬
‫הנער היה רק בן 13 כשזה קרה.‬
‫בן 13.‬
‫לא הייתה דרך לדעת‬
‫שהוא כבר רצח אנשים.‬
‫אבל כששמעתי לראשונה‬
‫את מה שעשה השופט,‬
‫התחושה שלי הייתה,‬ ‫״טוב, הוא עוד יחזור אלינו.‬
‫״אין סיכוי שלא נפגוש אותו שוב.״‬
‫עברו חודשים בין ההרשעה שלו‬
‫לבין תחילת ריצוי העונש שלו.‬
‫בפרק הזמן הזה‬
‫הוא המשיך להסתובב בברים גאים‬
‫ולהשיג סטוצים.‬
‫עדיין גרת אצל סבתא בזמנו?‬ ‫-כן.‬
‫טוב.‬
‫חודשיים לפני שהייתי אמור להיכנס‬ ‫למרכז ״מאסר ועבודה״,‬
‫הייתי ב״לה קאז׳״ ממש לפני הסגירה.‬
‫זה היה אחד מהברים הקבועים שלך?‬
‫והתחלתי לדבר עם בחור שחור אחד.‬
‫איך קראו לו?‬ ‫-אני חושב שקראו לו טוני.‬
‫אני חושב.‬
‫ככה לפחות הוא אמר לי שקוראים לו.‬
‫טוני.‬
‫- מרץ 1989 -‬
‫טוני סירס היה בן 23 או 24.‬
‫טוני סירס היה דוגמן.‬
‫הוא היה נאה מאוד,‬
‫והלבוש שלו תמיד היה מוקפד.‬
‫- מייקל רוס‬ ‫ידיד של כמה מהקורבנות -‬
‫היה לו שיער יפהפה.‬ ‫בזמנו קראנו לשיער כזה ״סלסול ג׳רי״.‬
‫הוא תמיד היה עליז, תמיד נמרץ.‬
‫הוא תמיד חיפש הרפתקאות,‬ ‫תמיד רצה לעשות משהו חדש.‬
‫- ג׳ף קונור‬ ‫ידידו של טוני סירס -‬
‫לא ידעת מה יקרה בערב,‬
‫אבל ידעת שיהיה כיף.‬
‫לטוני לא הייתה מכונית,‬
‫אז הייתי אוסף אותו,‬
‫והיינו יוצאים לברים.‬
‫זה היה ערב שבת טיפוסי, ויצאנו.‬
‫אספתי אותו מהדירה שלו.‬
‫ועברנו מבר לבר.‬
‫בשלב מסוים בערב החלטנו להיפרד.‬
‫היה לנו הסכם קבוע - בסוף הערב‬
‫אנחנו נפגשים במקום מסוים.‬
‫זה מה שעשינו.‬
‫בסוף הערב,‬
‫נפגשנו בפינה שבה תמיד נפגשנו.‬
‫והיה איתו מישהו אחר.‬
‫הוא לא היה נאה במיוחד.‬ ‫לא הייתי אומר שהוא היה מכוער.‬
‫היה לו שיער בלונדיני.‬
‫הוא הרכיב משקפיים.‬
‫ישבנו בפינה‬ ‫ודיברנו קצת על הערב שעבר עלינו.‬
‫במי נתקלנו, לאן הלכנו. דברים כאלה.‬
‫טוני רצה ללכת לאכול ארוחת בוקר‬
‫כי הוא תמיד רצה ליהנות,‬ ‫הוא אף פעם לא רצה שהלילה ייגמר.‬
‫אכלנו ארוחת בוקר טעימה,‬
‫ואז הקפצתי אותם.‬
‫הוא אמר שזה הבית שלו.‬
‫היה איתו חבר, מישהו לבן.‬
‫ולחבר שלו הייתה מכונית.‬
‫ואז, כשנסענו במכונית,‬
‫הוא הפגין הרבה חיבה, נראה שהיה שיכור מאוד.‬
‫ונסענו‬
‫לרחוב 57 פינת לינקולן.‬
‫הוא ביקש ממני להוריד אותם בפינה.‬
‫לא היה שם בית או משהו, זה היה צומת.‬
‫הם יצאו מהרכב. נפרדתי מטוני‬
‫והזכרתי לו שאם הוא צריך טרמפ שיתקשר אליי‬
‫לפני שעה מסוימת.‬
‫הם הלכו ברחוב ואני נסעתי משם.‬
‫כשיצאת באותו הערב‬
‫ופגשת את הבחור ההוא,‬ ‫והחלטת שהוא נראה לך נחמד,‬
‫מה עבר לך בראש כשהזמנת אותו לבוא אליך?‬
‫חששת ברמה מסוימת שזה עומד לקרות שוב?‬
‫לא. חשבתי שזה יהיה סתם לילה רגיל.‬
‫הבאתי אותו אליי הביתה.‬
‫כושר השיפוט קצת לקוי לפעמים כשאני שותה,‬
‫במיוחד כשאני שותה הרבה.‬
‫ג׳פרי הביא את טוני סירס לבית של סבתו‬
‫בווסט אליס, שם הוא גר.‬
‫ועלינו לחדר השינה‬
‫והתמזמזנו קצת.‬
‫הוא אמר משהו‬
‫על זה שכבר בוקר והוא צריך ללכת.‬
‫ירדתי להכין כוס קפה‬
‫עם הכדורים.‬
‫הוא נרדם,‬
‫ואז חנקתי אותו.‬
‫סבתא שלו ישנה כל הזמן. לא היה לה מושג.‬
‫העובדה שרצה שיהיה איתו מישהו‬
‫אבל לא רצה שיעזוב‬
‫הייתה חשובה מאוד.‬ ‫זה היה כוח משמעותי מאוד עבורו.‬
‫עבר לך בראש בזמנו‬
‫שלמעשה איבדת אותו במקום להשאיר אותו איתך?‬
‫נראה לי שהבנתי את זה, כן, אבל…‬
‫מתי?‬ ‫-אחרי שהם מתו.‬
‫איך הרגשת?‬
‫לא מסופק. כאילו זה בזבוז.‬
‫הוא תמיד מצא דרך‬
‫להיפטר מהגופות.‬
‫והיו לו פנים יפות, אז אני…‬
‫עם הראש, כרתּי אותו,‬
‫שמתי אותו בחבית גדולה ולבנה,‬
‫מילאתי אותה באצטון,‬
‫ושימרתי את הראש.‬
‫למה עשית את זה הפעם?‬
‫פשוט הרחבתי את הפעילות שלי‬ ‫וניסיתי גרסאות שונות.‬
‫הוא שמר את הראש כולו, לא רק את הגולגולת,‬
‫והוא גם שמר את איברי המין שלו.‬
‫ושם אותם במכל אטום.‬
‫ואחסן אותו בלוקר שלו‬
‫במפעל השוקולד שבו הוא עבד.‬
‫רוב הזמן הזה,‬
‫דאהמר ישב בבית מאסר,‬
‫לפחות בלילה, והיה בתוכנית ״מאסר ועבודה״.‬
‫זה היה מקום אחסון‬ ‫בטוח יותר מהבית של סבתא שלו,‬
‫שם מישהו היה יכול להיתקל בו.‬
‫שמרת את איברי המין ושמרת את הראש?‬
‫עדיין הרגשת כאילו החבר שלך איתך?‬
‫זה נשמע לי כל כך מוזר עכשיו.‬
‫אתה חושב שאהבת את טוני?‬
‫כן, הייתי אומר שלו ידעתי לאהוב,‬ ‫הייתי אוהב אותו.‬
‫זה היה ניסיון לשמר את מה שנשאר ממנו.‬
‫מה קיווית שיקרה?‬
‫קיוויתי שהוא פשוט יתייבש‬ ‫וימשיך להיראות כמו שהוא נראה בחיים,‬
‫אבל זה לא עבד ככה.‬
‫באותו הזמן,‬ ‫היה די ברור שהוא כבר לא נראה כמו טוני.‬
‫הוא הצטמק כולו.‬ ‫-טוב.‬
‫אבל זה עדיין ריגש אותך?‬
‫לא, לא באותה המידה. הריגוש הלך והתפוגג.‬
‫אחותו של טוני יצרה איתי קשר.‬
‫הם התקשרו ושאלו אם שמעתי מטוני.‬
‫אמרתי, ״לא. יצאנו בשבת.‬
‫״לא שמעתי ממנו.״ וזו הייתה כל השיחה שלנו.‬
‫בערך יום או יומיים לאחר מכן,‬
‫התקשרו אליי שוב‬ ‫ואמרו שהם רוצים לדווח שהוא נעדר.‬
‫כי הם לא שמענו ממנו בכלל.‬
‫בהתחלה, אני הייתי החשוד המרכזי‬
‫פשוט כי הייתי האחרון שראה את טוני בחיים.‬
‫המשפחה של טוני שאלה אותי דברים כמו,‬
‫״אתה נותן לנו את כל הפרטים?‬
‫״הבחור השני באמת קיים,‬
‫״או שרק אתה היית עם טוני?״‬
‫שאלות מהסוג הזה‬ ‫שינו לרעה את היחס של המשפחה כלפיי.‬
‫והיו לי גם הרבה חברים די ותיקים‬
‫שהתחילו לחשוב כך בעצמם.‬
‫שאולי באמת עשיתי משהו לטוני.‬
‫ואז המשטרה חזרה והתחילה לבוא לבקר אותי,‬
‫והתחילה לשאול שאלות.‬
‫הם שאלו עוד שאלות על מה שקרה באותו הערב,‬ ‫לאן הלכנו, איפה הורדתי אותו.‬
‫אחד מהדברים שנאלצתי לעשות‬
‫במהלך החקירה‬
‫היה ללכת עם השוטרים‬
‫לברים השונים‬
‫ולבדוק אם אצליח לזהות‬
‫את הבלונדיני המסתורי.‬
‫בזמנו, היחסים בין הקהילה הגאה לבין המשטרה‬
‫לא היו כל כך טובים.‬
‫הייתי בטוח שהם לפחות ישלחו‬ ‫שוטרים בלבוש אזרחי.‬
‫הם היו במדים מלאים: אקדחים, כובעים, תגים.‬
‫הכול.‬
‫כמה מבעלי הברים אמרו לי,‬
‫״אל תחזור לכאן.״ דברים כאלה.‬
‫כל החברים לא בטוחים מה קורה.‬
‫אז בשלב מסוים במהלך העניין,‬
‫החלטתי שאני צריך התחלה חדשה.‬
‫השארתי מאחור את החיים שלי במילווקי‬
‫ועזבתי את העיר.‬
‫טוני היה יקר לי.‬
‫טוני היה בחור נהדר.‬
‫הנחתי שנהיה חברים הרבה זמן,‬
‫ו…‬
‫סליחה.‬
‫יש הרבה ״מה אם״.‬
‫רק העובדה‬
‫שחלק מהפעולות שלי באותו הערב…‬
‫תרמו לכך שזה קרה לטוני.‬
‫אני מצטער שאני לא יכול לבטל את הכול‬
‫ולסיים את הערב בצורה אחרת.‬
‫- מרץ 1989 -‬
‫- יולי 1991 -‬
‫ג׳ף דאהמר עדיין עצור במשטרה‬
‫כשהוא מואשם במקרי רצח מרובים,‬ ‫ובמקביל, משרד התובע המחוזי‬
‫כבר פתח בחקירה רשמית‬ ‫בתיק נגד הרוצח לכאורה.‬
‫מספר ימים לאחר שהוא נעצר,‬
‫הבוס שלי, ג׳רי בויל,‬ ‫רצה שמישהו יגיע לדירה.‬
‫הוא רצה לוודא‬ ‫שאנחנו מפקחים על מה שהם עושים.‬
‫ואני נשלחתי לעשות את זה.‬
‫כשניגשתי לדלת הדירה שלו‬
‫ונכנסתי,‬
‫מה שעבר לי בראש היה,‬ ‫״איך מישהו יכול לגור פה בכלל?״‬
‫המזרן עדיין היה שם, ספוג בדם.‬
‫כתמי דם על השטיחים.‬
‫כתמי דם על הקיר.‬
‫הריח במקום היה תמהיל של מוות,‬
‫עם לחות ודם.‬
‫הוא היה נורא.‬
‫הייתי חייבת לצאת, ולמזלי,‬
‫בקצה המסדרון‬
‫הייתה יציאת חירום עם גרם מדרגות,‬
‫אז יכולתי לרוץ לשם ו…‬
‫ההבחילה הפכה להקאה.‬
‫הייתי האישה היחידה.‬
‫השוטרים הגברים שהיו שם‬
‫עמדו שם וצחקו, כולם.‬
‫הם אמרו, ״איך את עם זה עכשיו?‬
‫״רצית לבוא לזירת פשע. זה מה שקורה.״‬
‫היה…‬
‫מבהיל לראות שזה אמיתי.‬
‫מי יודע? בשלב ההוא,‬
‫אולי החביבות והנימוס שהפגין כלפיי‬ ‫היו רק העמדת פנים.‬
‫והתחלתי לחשוב על זה.‬
‫הדבר שהוא לא היה יכול לשלוט בו,‬
‫השד הקטן שהיה בתוכו,‬
‫הוא למעשה מה שראינו בדירה.‬
‫- יולי 1991 -‬
‫- מאי 1990 -‬
‫אחרי שהשתחררתי ממרכז ה״מאסר ועבודה״,‬
‫עזבתי את הבית של סבתא ועברתי לדירה הזו.‬
‫- הבית של סבתא -‬
‫בזמן שחיפשתי דירה שנראתה סבירה איכשהו,‬
‫- הדירה של דאהמר -‬
‫ראיתי את ״דירות אוקספורד״ ונכנסתי.‬
‫היה שלט ״להשכרה״ בחזית.‬
‫ועברתי לשם‬
‫במאי 1990, אני חושב.‬
‫שכרתי מובילים שהעבירו את הטלוויזיה שלי‬
‫ושידה גדולה שהייתה לי‬ ‫שהכילה את כל החפצים שלי.‬
‫הדברים שהיו לך בבית של סבתא?‬
‫מבחינתי, היה לי בית משלי,‬
‫מקום נחמד עם פרטיות‬
‫שאוכל להזמין אליו אנשים,‬
‫לסמם אותם, ולחנוק אותם.‬
‫מילווקי תמיד הייתה מין עיר כזו‬
‫עם הפרדה גזעית ברורה.‬
‫- מילווקי היא העיר המופרדת ביותר בארה״ב -‬
‫שחורים גרו בצד אחד של העיר,‬ ‫ולבנים גרו בצד השני של העיר ובפרברים.‬
‫- ג׳יימס קוזי‬ ‫עיתונאי, ״מילווקי סנטינל״ -‬
‫ודאהמר גר בבניין דירות‬ ‫בשם ״דירות אוקספורד״,‬
‫אבל הרבה אפרו־אמריקאים גרו בבניין ההוא.‬
‫- דירות אוקספורד -‬
‫בפעם הראשונה שפגשתי את ג׳ף…‬
‫- ורנל באס‬ ‫שכנו של דאהמר -‬
‫גרנו שם בערך שבועיים.‬
‫והוא אמר לי‬
‫שהוא בדיוק עבר לשם מווסט אליס,‬
‫ושהוא נפרד מהחברה שלו.‬
‫וחיבבתי אותו‬
‫כי הוא נראה כל כך נקי ומסודר.‬
‫הוא נראה כל כך עדין.‬
‫הוא נראה כמו קלארק קנט צעיר.‬
‫הוא היה הגבר הלבן הרווק היחיד בבניין.‬
‫אף פעם לא נראה לי מוזר‬
‫שהוא היה שם.‬
‫מבחינתי, הוא היה פשוט בחור ממוצע‬
‫שרק מנסה לסגור את החודש.‬
‫פעם אחת‬
‫ניסיתי להכיר לו אישה.‬
‫היא גרה מתחתינו והיא נדלקה על ג׳ף.‬
‫והיא אמרה לי,‬
‫״אולי תבדוק אם השכן שלך ממול‬
‫״רוצה לבוא לשחק איתנו קלפים?״‬
‫אז דפקתי בדלת שלו.‬
‫״היי, ג׳ף. אנחנו משחקים פה קלפים‬ ‫והן קורעות לי את הצורה.‬
‫״הנשים האלה.‬
‫״אני אשמח אם מישהו יצטרף ויעזור לי.״‬
‫הוא אמר לי בפירוש שהוא לא רוצה לבוא.‬
‫אז אמרתי,‬ ‫״אתה מוצא חן בעיני אחת מהנשים האלה,‬
‫״וזה ייתן לכם הזדמנות לדבר.״‬
‫הוא אמר לי חד וחלק שהוא לא מעוניין‬
‫לדבר איתה.‬
‫חשבתי, ״טוב, הבחור הזה בטח בכלל לא התגבר‬
‫״על האישה ההיא מווסט אליס.״‬
‫לא לקח לי הרבה זמן להבחין בכך‬
‫שג׳ף נוטה להתבודד‬
‫ולהיות מכונס בעצמו.‬
‫והוא לא היה איש של מסיבות.‬
‫אתה וטימי.‬ ‫-נכון.‬
‫ומי זה?‬ ‫-ג׳ף.‬
‫זה בן הדוד ג׳ף.‬
‫כן.‬
‫- צילומי וידאו ביתיים‬ ‫של ליונל דאהמר, 1990 -‬
‫ג׳פרי היה מסוגל לשטות באנשים‬
‫במצבים שבהם זה היה חיוני.‬
‫נראה שיושבת פה חבורה של אנשים מרוצים.‬
‫אפילו את סבתא או את אבא שלו.‬
‫- קולו של ליונל דאהמר -‬
‫קמת בשעה שמונה הבוקר?‬
‫ואז סידרת את הדירה יפה‬ ‫כדי להראות לנו אותה.‬
‫כן, רציתי שתבואו אם מתחשק לכם.‬
‫לא איבקתי ולא שאבתי אבק.‬ ‫אני עושה את זה בימי ראשון.‬
‫דאהמר היה מסוגל להיות אדם מקסים.‬ ‫הוא פיתה הרבה אנשים לבוא איתו לדירה.‬
‫אבל לא היה להם מושג‬
‫שהם נכנסים לתוך קן צרעות‬ ‫כשהם נכנסו לדירה שלו.‬
‫זה האדם הראשון שצילמת אחרי מותו?‬
‫כן.‬
‫הכינוי שלו היה ״קאש די״, אני חושב.‬ ‫אני לא יודע מה השם האמיתי שלו.‬
‫איך צילמת את התמונות? הייתה לך מצלמה?‬
‫זו הייתה מצלמת פולארויד.‬
‫בדירה של דאהמר‬
‫היו כמה אלבומי תמונות‬
‫שהכילו סדרה מאורגנת של תמונות פולארויד‬
‫של קורבנותיו הקודמים של דאהמר‬
‫לפני ביתורם, במהלכו ולאחריו.‬
‫ג׳פרי צילם תמונות‬
‫של אנשים שמצאו חן בעיניו במיוחד.‬
‫הוא סידר אותם בתנוחות שונות‬ ‫כדי להבליט את מבנה הגוף שלהם.‬
‫היו חלקי גוף שונים מאנשים שונים‬
‫שהוא העדיף על פני אחרים,‬ ‫ולכן הוא צילם אותם.‬
‫כמה זמן זה נמשך?‬ ‫-בערך שעה.‬
‫רק צילמת תמונות במשך שעה?‬
‫כשראיתי את תמונות הפולארויד שג׳פרי צילם,‬
‫הייתי מבועתת.‬
‫חלקן היו מלחיצות ביותר.‬
‫לראות אנשים אמיתיים מבותרים,‬
‫זו רמה אחרת לגמרי.‬
‫זה עשה לי סיוטים.‬
‫אבל רציתי להישאר מקצועית.‬
‫חשבתי, ״איך אני אעבור את זה?‬
‫״אין לי עם מי לדבר על זה.״‬
‫הרגשתי שזה בזבוז לחסל מישהו‬
‫שנראה כל כך טוב.‬
‫אבל בשלב הזה, כבר לא הייתה לי ברירה.‬
‫הוא מת,‬
‫והייתי חייב למצוא דרך להיפטר משרידי הגופה.‬
‫כעת הוא הבין שהייתה לו בעיה שונה‬ ‫מזו שהייתה לו בבית של סבתו.‬
‫הוא לא יכול היה להשתמש בפטיש כבד‬
‫כדי לשבור עצמות בתוך דירה.‬
‫כעבור יום או יומיים,‬
‫יצאתי לקנות דוד ענקי של 300 ליטרים‬
‫מחנות ציוד למסעדות.‬
‫ואז הוא יכול היה להרתיח‬
‫את שרידי הגופה.‬
‫וזו הייתה ההתחלה של דרך מתוחכמת יותר‬
‫להיפטר מגופות.‬
‫מבחיל רק לדבר על זה,‬
‫אבל הוא נפטר מהעצמות בחומצה.‬
‫לכן קנית חבית גדולה?‬
‫כדי שתוכל לשים בה את החומצה בשביל העצמות?‬
‫כן, זה היה‬
‫פח אשפה.‬
‫אז אתה שם בפנים את העצמות והן פשוט…‬
‫הופכות לרפש‬
‫שאפשר להוציא ולשפוך לאסלה‬
‫ולהוריד את המים.‬
‫מה עשית עם הגולגולת?‬ ‫-שמרתי אותה.‬
‫איפה שמרת אותה?‬ ‫-באזור של הארון.‬
‫ג׳ף הפך ליותר מסתם שכן ממול.‬
‫חיבבתי אותו כי הרגשתי שיש לו לב טוב.‬
‫פעם אחת‬
‫כשאחותי התחתנה,‬
‫לא היה לי כסף לקנות לה מתנה.‬
‫דפקתי בדלת של ג׳ף,‬
‫ואמרתי לו,‬ ‫״אני מתכונן לצאת לחתונה של אחותי.‬
‫״תוכל אולי להלוות לי קצת כסף‬ ‫כדי שאקנה לה מתנה?״‬
‫הוא נתן לי 60 דולר.‬
‫אמר לי, ״אתה לא צריך להחזיר לי״.‬
‫הוא אמר, ״תקנה לאחותך משהו יפה״.‬
‫לא ידעתי כלום על העבר שלו.‬
‫מי בכלל יודע מה השכן שלו עושה‬
‫כשהוא נכנס הביתה וסוגר את הדלת?‬
‫אפשר לשפוט רק על פי‬
‫מה שרואים,‬
‫ומה שיוצא לו מהפה.‬
‫- יולי 1990 -‬
‫- 22 ביולי, 1991 -‬
‫ג׳ף, מה אנחנו יודעים על החשוד? הוא בן 31?‬
‫הוא בן 31.‬
‫שכנים סיפרו לי עליו קצת במהלך הלילה.‬
‫הם לא ממש מכירים אותו.‬ ‫הם תיארו אותו כאדם מוזר, מתבודד,‬
‫אבל הוא אמרו שהייתה לו עבודה‬ ‫והוא עבד מדי יום.‬
‫בליל המעצר שלו,‬
‫לא היה לנו מושג למה הם שם.‬
‫וכששאלתי את אחד מהשוטרים,‬
‫״ג׳ף בסדר?״‬
‫הוא אמר, ״כן, הזין הזה בסדר.״‬
‫עמדתי שם‬
‫וצפיתי בהם לוקחים את חלקי הגופות,‬
‫שהיו בתוך קופסאות קטנות.‬
‫קצת יותר גדולות מקופסת נעליים.‬ ‫חומות לגמרי.‬
‫הם הוציאו שתיים או שלוש קופסאות בכל פעם.‬
‫הם הוציאו את הקופסאות,‬ ‫שתיים או שלוש בכל פעם.‬
‫מתברר שג׳ף‬
‫הוא למעשה ג׳פרי דאהמר,‬
‫שרצח גברים‬
‫בדירה 213.‬
‫החלקים, קופסה אחר קופסה‬ ‫עם חלקי גופות של בני אדם, נלקחו משם.‬
‫עכשיו המשימה היא לזהות את הקורבנות.‬
‫כרגע עדיין לא זיהינו‬
‫אף אחד מהפריטים שמצאנו.‬
‫בזמנו, דנ״א לא היה נגיש‬
‫לחוקר מקרי מוות רגיל.‬
‫אז השתמשנו ברישומי שיניים‬
‫ובטביעות אצבעות‬
‫ובחפצים אישיים,‬
‫בקעקועים, בצלקות מניתוחים וכן הלאה‬
‫כדי לנסות לזהות את הקורבנות האלה.‬
‫הרכבת השלדים‬
‫הייתה כמו הרכבה של פאזל.‬
‫חוקרי אנתרופולוגיה משפטית‬ ‫הצליחו לומר לנו מה היו גילם, גזעם ומינם‬
‫וגם לעזור לנו לפרש חלק מהפציעות שראינו.‬
‫ברגע שהחוקרים כאן‬
‫יצליחו להרכיב תיאורים גופניים של הקורבנות,‬
‫המידע הזה יוזן למחשב‬
‫ויוצלב עם תיאורי נעדרים בכל רחבי המדינה.‬
‫היו דיווחים‬
‫על מספר נעדרים‬
‫במהלך 18 החודשים שקדמו לכך.‬
‫אז הייתה לנו רשימה‬
‫של קורבנות אפשריים.‬
‫אחרי שג׳פרי נעצר,‬
‫קיבלנו 300 טלפונים ביום מאנשים‬
‫ששאלו מה קרה לילד שלהם,‬
‫או אם הוא ידע משהו על הילדים שלהם.‬
‫- משפחות נעדרים מבקשים קצות חוט -‬
‫אנשים מודאגים הערב.‬
‫אנשים שגרו באזור,‬ ‫שיש להם קרובים שנעדרו במקרה הזה.‬
‫הם התחילו להגיע היום אחר הצהריים‬
‫לזירת הפשע ברחוב 25 פינת קילבורן.‬
‫אנחנו פשוט נמצאים כאן ומסתכלים.‬ ‫אולי במקרה…‬
‫אולי זה לא המצב, ואולי כן.‬ ‫אנחנו מחפשים קצות חוט בעצמנו.‬
‫בדקנו מול חוקר מקרי המוות‬
‫שניסה לחבר את החלקים.‬
‫ברגע שקיבלנו את המידע הזה,‬
‫ואם הייתה לנו תמונה שלו,‬
‫הראינו את התמונות לדאהמר‬
‫בניסיון לזהות את האנשים האלה.‬
‫זו הייתה משימה כבירה.‬
‫הוא היה מספר בפרוטרוט על כל קורבן.‬
‫בהחלט היו קרבנות שלא היינו מצליחים‬
‫לקשר לדאהמר ללא שיתוף הפעולה שלו.‬
‫הנרי סמית חיפש את אחיו‬ ‫בברים גאים במילווקי ובשיקגו‬
‫אבל עד כה העלה חרס.‬
‫לעיתים קרובות היית נכנס לבר‬ ‫ואנשים היו אומרים,‬
‫״מאמי! עוד אחד נעדר.״‬
‫ואתה אומר, ״מה? מי נעדר עכשיו?״‬
‫כי מילווקי כל כך קטנה,‬
‫במיוחד הקהילה הגאה השחורה.‬
‫אז אם לא ראית מישהו שבועיים או שלושה,‬
‫הנחת שהוא עבר דירה.‬
‫אבל אז כמעט‬
‫מדי שבוע, מישהו אחר אמר,‬
‫״כך־וכך נעלם.״‬
‫- רצח: אדוארד סמית -‬
‫הייתי רואה את אדי סמית כל הזמן.‬
‫ופתאום הוא נעלם.‬
‫אני עצמי לא חושבת שהוא חי ונמצא אי שם.‬
‫קרולין סמית מתפללת שחששותיה לא יתגשמו.‬
‫אחיה בן ה־28, אדי,‬ ‫שנראה לאחרונה לפני שנה בתאריך 16 ביוני,‬
‫ביום שבו הוא יצא לצפות‬ ‫במצעד הגאווה של מילווקי.‬
‫אחותו של אדי הגיעה לבר.‬
‫היא שאלה אנשים. היו לה תמונות.‬
‫היא אמרה, ״הוא היה מתקשר למישהו.‬
‫״אני יודעת שהוא היה מתקשר אליי.‬ ‫אני מדברת עם אחי כל יום.״‬
‫ארנסט מילר גדל כאן במילווקי,‬
‫אבל הוא עמד לשוב לשיקגו כשהוא נעלם לפתע.‬
‫- רצח: ארנסט מילר -‬
‫ארנסט מילר, איש צעיר נוסף.‬
‫ארנסט היה נשמה טובה.‬
‫הוא היה יצירתי מאוד.‬
‫אז כמובן, כשארנסט נעלם,‬ ‫גם על זה דיברו בברים.‬
‫קרטיס סטרוטר בן ה־18‬ ‫גר בבית הזה עם סבתו בצד הצפוני.‬
‫היא ראתה אותו לאחרונה לפני כחמישה חודשים.‬
‫באותם הימים,‬
‫אפשר היה לקנות סיגריות‬ ‫במכונות סיגריות בברים.‬
‫- האם ראית את ג׳רמי וינברגר? -‬
‫היו מודעות עם תמונות של נעדרים‬ ‫על מכונות הסיגריות.‬
‫אלה היו מודעות נעדרים‬ ‫על מבוגרים שנעלמו כלא היו.‬
‫- מיקייל טקאץ׳, אוצֵר‬ ‫פרויקט ההיסטוריה הלהטב״קית בוויסקונסין -‬
‫משפחותיהם או חבריהם ניסו לאתר אותם.‬
‫השיבו מלחמה! הילחמו באיידס!‬
‫אבל השנים שבהן דאהמר פעל במילווקי‬
‫היו אותן השנים‬
‫שבהן מספר מקרי המוות‬ ‫כתוצאה מאיידס בוויסקונסין הוכפל פי עשרה.‬
‫אז אנשים באמת פשוט נעלמו.‬
‫האם הם מתו?‬
‫האם הם היו חולים?‬ ‫האם עברו דירה? אף אחד לא ידע.‬
‫שוויון זכויות לקהילה הגאה!‬
‫לדאהמר הייתה הזדמנות נדירה,‬
‫חלון הזדמנויות נדיר‬
‫שבו חברים בקהילה נעלמו כל הזמן.‬
‫אבל איש לא ידע למה.‬
‫ג׳פרי דאהמר היה מוכר גם למשפחת יוז.‬
‫חבריו של טוני יוז, חירש־אילם,‬
‫סיפרו לאימו של טוני ולאחותו‬ ‫שראו את טוני יוצא מהבר הזה‬
‫עם גבר בלונדיני.‬
‫- מאי 1991 -‬
‫- חודשיים לפני מעצרו של דאהמר -‬
‫טוני לא יכול היה לשמוע או לדבר,‬
‫אבל הוא היה כותב פתקים.‬
‫תמיד היו לו פנקס ודפים.‬
‫כשהיית בנוכחותו רצית ליהנות‬
‫כי הוא נהנה.‬
‫טוני וג׳ף היו מכרים ותיקים.‬
‫טוני וג׳ף קיימו יחסי מין בעבר.‬
‫טוני סיפר לי.‬
‫זה היה סוף השבוע של יום הזיכרון ב־1991.‬
‫טוני יוז ואני‬
‫היינו ביחד בבר בשם ״הפיניקס״.‬
‫ישבנו בבר ושתינו קוקטיילים,‬
‫וג׳ף נכנס מהדלת האחורית, ג׳פרי דאהמר.‬
‫כשג׳ף נכנס,‬
‫טוני קם מהבר וניגש אליו.‬
‫טוני עזב אותי‬ ‫והלך אחרי ג׳ף אל רחבת הריקודים.‬
‫וזו הייתה הפעם האחרונה שראיתי את טוני יוז.‬
‫ג׳ף דיבר איתי על כל הקורבנות שלו.‬
‫עם זאת, לוקח זמן לפתח את יחסי הקרבה והאמון‬
‫עד שאתה באמת מרגיש שאתה יכול לדבר‬
‫עם אנשים על כל הסודות האישיים שלך.‬
‫עם החירש־אילם,‬
‫רציתי שהוא יישאר איתי,‬
‫אז נתתי לו משקה שהיו בו כדורים.‬
‫הוא נרדם,‬
‫ורציתי לבדוק‬
‫אם אוכל לחשוב על דרך‬
‫להשאיר אותו איתי‬
‫בלי, את יודעת, להרוג אותו.‬
‫ברגע שהגענו לנקודה‬ ‫שבה הוא הרגיש מאוד בנוח איתי,‬
‫היו דברים נוספים שיצאו ממנו‬
‫שלא יצאו מול המשטרה.‬
‫אז…‬
‫הייתה לי בבית מקדחה.‬
‫ו…‬
‫זה יישמע רע,‬
‫אבל…‬
‫להגיד או לא?‬
‫לקחתי את המקדחה בזמן שהוא ישן‬
‫וקדחתי חור קטן בגולגולת שלו,‬
‫כדי לראות אם אוכל‬
‫להפוך אותו‬
‫למעין זומבי.‬
‫אני חושבת שהוא באמת האמין‬ ‫שאם הוא יוכל להשאיר אחד מהם בחיים,‬
‫כמו בכריתת האונה הגסה הזו,‬
‫זה יספק את כל הצרכים שלו.‬
‫הייתי המומה.‬
‫לשמוע את זה היה מעל לכוחותיי.‬
‫למעשה, אחד מהפסיכולוגים‬
‫שעבדנו איתם,‬
‫קנת סמייל, דרשתי ממנו להישאר.‬
‫ג׳ף, מאיפה הרעיון הזה הגיע?‬
‫חשבתי עליו בעצמי, בראש שלי.‬
‫חשבתי לעצמי שאולי זה יעבוד,‬
‫כי לא רציתי להמשיך‬
‫להרוג אנשים‬ ‫שלא נשאר לי מהם דבר מלבד הגולגולת.‬
‫הוא רצה לקחת מהאדם את הרצון החופשי,‬ ‫ככה הוא ניסח את זה.‬
‫זה מדהים. זה לא ייאמן.‬
‫ואז הוא הזריק חומצת מימן כלורי‬
‫דרך החור בגולגולת.‬
‫מר יוז מת מהזריקה הזו.‬
‫לא היה צורך לחנוק אותו אחר כך.‬
‫ודאהמר שמר את הגולגולת לזמן רב.‬
‫למעשה, זו הייתה אחת מהגולגולות‬
‫שעדיין היו בדירה שלו בזמן מעצרו.‬
‫אני מתעצב‬
‫בכל פעם שאני חושב‬
‫על הגברים האלה.‬
‫כי כמו כולם בזמנו,‬
‫הם ניסו למצוא את עצמם.‬
‫הם לא ציפו שיהרגו אותם.‬
‫הם היו, ברוב המקרים,‬
‫גברים עניים והומוסקסואלים‬
‫שכנראה לא הייתה להם מערכת תמיכה רחבה,‬
‫או שאם האנשים במערכת התמיכה שלהם אמרו,‬
‫״הקרוב שלי נעדר,״‬
‫לא הוקדשה להם תשומת הלב הראויה.‬
‫הרשויות תוהות כיצד אדם יכול היה לבצע‬ ‫את המעשים המחרידים הללו,‬
‫בדיוק כפי שאחרים במילווקי תוהים‬ ‫איך ייתכן שהמשטרה לא ידעה דבר.‬
‫במיוחד כיוון שדאהמר היה‬ ‫עבריין מין מורשע ומשוחרר על תנאי.‬
‫הייתי בברים לעיתים קרובות.‬
‫אף פעם לא שאלו אותי על אף אחד.‬
‫שום שוטר או בלש‬
‫לא ניגש אליי ואמר,‬
‫״מה אתה יודע על האיש הזה והזה?״‬
‫זה לא נמשך כמה שבועות או כמה חודשים.‬
‫זה נמשך שנים.‬
‫איך אדם אחד‬ ‫יכול להרוג רבים כל כך במשך זמן רב כל כך‬
‫בלי שהמשטרה תבחין בו?‬
‫חלק מהתשובה, לפחות לדבריהם‬ ‫של אנשים מסוימים, היא שקהילת אכיפת החוק‬
‫מתעכבת עם חקירת פשעים בקהילה הגאה.‬
‫אם הקורבנות היו לבנים‬
‫וסטרייטים,‬
‫- חקירת מקרי הרצח מעלה שאלות -‬
‫החיפוש היה מעמיק יותר,‬
‫ספציפי יותר.‬
‫האשמות מרות בגזענות,‬
‫אמונה שרבים ממקרי הרצח היו יכולים להימנע.‬
‫זה רק מראה לכם את התחושה‬
‫כלפי קהילת בני המיעוטים, כאילו אנחנו נטל.‬
‫המשפחות שלא חשבו שהמשטרה עשתה מספיק…‬
‫יכול להיות שחלקן צדקו.‬
‫אני חושב שהייתה תחושה‬
‫שזה בחור בן 20‬
‫שהלך לברים ופגש שם גברים.‬
‫אז מי יודע איפה הוא?‬
‫ממש לא ברור האם המשטרה‬
‫בדקה וחקרה כראוי את עניין הנעדרים האלה.‬
‫האם הם פשוט הניחו שהנעדרים מסובכים בצרות‬
‫ואין טעם להמשיך לחקור?‬
‫אם הם היו מקשיבים לבני מיעוטים אתניים,‬
‫הם היו יכולים‬ ‫להציל את חייהם של צעירים רבים.‬
‫קניתי לי מקפיא של 140 ליטר.‬
‫מה גרם לך לרצות לעשות את זה?‬
‫כי התכוננתי לעוד.‬
‫תרגום כתוביות: אדוה לנציאנו‬