- Det første barnet klarte det ikke.
-Nei, du har rett. S-Søsteren din klarte det ikke.
-Hvorfor det?
-Vi vil...
Moren din, hun hadde noen komplikasjoner.
Hvordan vet du om dette?
-Onkel Mike fortalte meg det.
- Onkel Mike. - Onkel Mike.
-Ja, vel, hør, mammaen din kommer til å bli bra,
og babyen blir bra denne gangen.
Har du noen gang fortalt moren din at du vet om dette?
-Nei. -Å, så kanskje
det er vår lille hemmelighet.
Er det greit med deg?
-Du bør imidlertid ikke holde på hemmeligheter.
Jeg vet, men nå og da,
det er greit å ha en hemmelighet.
Som det faktum at jeg lot deg sitte foran.
- Å, ja.
-Og ja, noen ganger får vi litt godteri på ukedagene.
Det er også en god hemmelighet. - Å, jepp. Jeg elsker den hemmeligheten.
-Ja. -Sjokolade.
-Sjokoladehemmeligheter er gode hemmeligheter.
-Ja.
-Det kommer til å ordne seg.
Love.
Blir du en god gutt?
-Du bør skynde deg. Hun venter på deg.
-Ja. Jeg vet.
-Hei, mann, eh... -Meg.
-Fikk du e-posten min om den nye timeplanen?
Fordi ingen svarte. - Jepp. Ja.
Nei, alt er i orden her, mann. Gå og vær sammen med din kone.
-Ja, men Rich la meg en melding.
Jeg lurte på... - La det gå. La det gå.
Jeg vil ikke snakke med deg før mandag,
og jeg skal klare den jævla Rich.
-Ok. Takk. - Er du spent?
Spent? -Greit. Ok. Ok.
-Jeg snakker med deg senere. Lykke til.
-Ok. Seinere. -Vent, vent, vent, vent, vent.
Er det en gutt eller jente? Du sa aldri.
-Vi vet ikke. Det er en --
Du vet, hun ville at det skulle være -- eller du vet,
vi ønsket at det skulle være en overraskelse.
-Vel, jeg håper den ligner mer på henne.
Jøss, jeg håper den ligner mer på henne.
Ja meg også.
-Hei. -Hei. Har du droppet ham
hos min mor? -Ja. Ja, han har det bra.
Så, trenger du noe fra...
- Å, hold ut. Legene kom nettopp inn.
-Hei, fru Chamberlain.
Ok, bare slapp av i ryggen. -Fru. Kammerherre.
- Legg dette bak deg der. -Akkurat der.
-Åh! -Flink. Flink.
-Godt jobbet. Bare flytt - hvil denne foten.
- Du vil ha bena bøyd,
å se slik ut. Akkurat, akkurat.
- Går det bra? -Ja, jeg er ok.
Jeg tenker hele tiden at det ikke skal gjøre så vondt.
-Du husker ikke at det gjorde så vondt?
-Åh. Åh.
Åh! -Jeg skal ta hånden.
- Hold ut, hold ut. - Kan du se hvor vi er?
-Jeg hadde komplikasjoner første gang.
Sa de det til deg? -Ja, jeg så det i diagrammet ditt.
-Ok, bare fortsett å puste. -Bare pust.
Pust, baby. -Vil du ruste deg?
- Bare sånn?
-Det er ikke styret. -David, er du der fortsatt?
-Ja, jeg er her fortsatt. Jeg er nesten der, kjære.
Greit? Jeg er nesten der. -Greit. Jeg elsker deg.
-Jeg elsker deg også.
-Kom igjen.
- Skal du dra? -Ja, jeg pakker.
-Hva i helvete?
S-Sir, hva -- hva gjør du?
-Bare...
Velg et kort.
- Kompis, jeg er ikke en Uber, ok?
AA-Røver du meg?
-Jeg sa ikke at jeg ranet deg.
Jeg sa velg et kort.
Kom igjen. Et kort. Et kort. Du vet.
Klubber.
Hjerter.
- Vil du at jeg skal si et kort? -Ja!
-Ess. - Å, ess.
Og dressen?
-Spad.
Jeg visste bare at du skulle si det kortet.
Kjøre.
-S-sir, min kone er på sykehuset.
Hun er i ferd med å føde.
- Kjøre.
Gå ut av sykehuset og gå til høyre mot stripen.
Fordi jeg... -Sir.
-...Jeg liker lysene. -Herr.
III har en nødsituasjon. Greit?
Dette er en familienødsituasjon.
-Jeg er din familieberedskap nå.
Kjøre.
-Kjøre hvor?
- Jesus Kristus.
Kjøre!
-Hvor vil du at jeg skal dra?
-Hva i helvete ser du på?
-Hei, jeg må virkelig tilbake til sykehuset --
-Snu her. Her.
-Hør, jeg vil bare si at uansett hva du vil,
det er ditt. Jeg mener det.
Vil bare at du skal forstå --
-Nå skal du snakke om familien din.
-Hva? -Du kommer til å dykke inn
litt om familien din,
om hvor mye du elsker dem.
av hele ditt hjerte og hele din jævla sjel.
- Ja, det var jeg.
-Vel, er ikke det litt av en klisjé?
- Vil du at jeg skal ta den?
Før avbruddet,
du var i ferd med å starte med din falske familietale.
Om hvordan hvis jeg skulle skyte deg
gjennom den dumme lille øreflippen din akkurat nå,
kulen ville, metaforisk sett,
riv igjennom din kone og sønn også.
-Hvor skal vi?
Hva vil du?
-Ta denne neste avkjørselen.
Trekk over.
Har fortsatt noen mil igjen før vi sover.
Flott kveld.
Flott jævla natt.
Du må passe på farten
når du kommer opp på motorveien igjen.
Adrenalinet.
Du vet, tilbake i South Boston,
Jeg fikk en gang tre fartsbøter på en måned.
Vil du vite hvorfor?
Understreke.
Faen.
$2000 støvler.
Du bare ser på fartsgrensen, følger trafikksignalene...
vi vil klare oss.
Sup?
Vel, hei.
Jeg klandrer deg ikke.
Kan være ditt eneste skudd.
Men kanskje jeg fulgte deg.
Kanskje jeg vet hvor du bor.
Så du løper for det.
Nå har du også involvert familien din.
-Bare slapp av, ok?
Jeg setter meg i bilen.
- Det er litt upersonlig
snakker til baksiden av din jævla hodeskalle.
-Du tok en klok avgjørelse der.
- Beveg deg veldig sakte inn i hanskerommet ditt.
– Omtrent to måneder?
-Å-ho!
Ho-ho-ho-ho-ho.
Kan noen si sexy?
-Kan du se på veien, vær så snill, når du kjører?
Hvor er du fra, forresten?
-Tucson. -Har du noen gang vært i Boston?
-Ja. Jeg har vært der en gang. År siden.
-Ikke for ingenting, men du minner meg på det
av denne fyren jeg kjente i Boston.
Og denne fyren pleide å drikke en flaske Glenlivet hver kveld.
Bare drep hele greia rett før sengetid.
-Vel, jeg drikker ikke.
- Lenger?
-Jeg har ikke drukket på flere år.
- Falsk. Det er falskt.
Og den ene gangen du var i Boston,
var det forretning eller fornøyelse?
-Det var business.
Og hvilken virksomhet driver du med?
-Jeg jobber for et rederi.
Mest lagerarbeid.
-Og du er sikker på at det er den eneste gangen du har vært i Boston?
-Ja.
-Du sluttet å drikke...når?
15 år siden?
Jeg husker ikke, men...
Ja, noe sånt.
-Se, det er morsomt.
Gjør du en slik feil så tidlig på kvelden?
Det er virkelig ikke som deg.
-Hva?
-Er det greit om jeg stiller et spørsmål?
-Hvorfor skulle det ikke være greit?
- Hvor lang tid vil dette ta?
Når kommer jeg hjem igjen?
-Hvorfor antar du at du noen gang vil reise hjem igjen?
-Hva? -Hørte du meg ikke akkurat?
-Ja jeg...
-Ok. Hele denne turen tar ikke mer enn en time.
Vi skal til Boulder City.
-Greit. Jeg kan gjøre det.
-Å takk.
Vel, det er veldig omtenksomt av deg.
Moren min, hun dør av kreft --
lungevarianten.
Hun er en troende katolikk,
så vi må gjøre siste ritualer -- - Moren din er på sykehuset?
-Ikke avbryt meg.
Det er frekt, du avbryter meg.
Ikke gjør det.
- Moren min var også religiøs.
Det stoppet henne ikke fra å gifte seg med faren min,
som likte å drikke seg full og slå den levende skiten ut av henne.
- Bare min mening -
den bønn om sympati er veldig under deg.
Så uansett, tilbake til min historie.
Du tar meg med til sykehuset, Boulder City Hospital --
Har du ikke bil?
Jævla stikk.
-W-Hva er dette, "SD-kjærlighet?"
W-Hva er du, en tenåring?
- Sønnen min gjorde det. Det er initialene våre,
meg og min kone.
-Å, er ikke det søtt?
Du vil at jeg skal ta det, "D?" -Ja.
-David, hvor er du? Det skjer nå.
-Jeg beklager, babe. Jeg prøver. Jeg er nesten der.
- Flott. Nå den lille...
-Du sa du var her!
Hvorfor er du sen med dette? Du er aldri sen.
-Jeg elsker deg så mye baby. - Doktor, det er normalt.
-Jeg er nesten der.
Å, du sa at du vil være her!
-Jeg vil. Jeg gjør alt jeg kan.
- Noe er galt.
Det er feil.
-Hva er det? Hvem er med deg?
-Ingen, kjære, det er... vinduet åpent.
-Greit. -Fru. Chamberlain,
Jeg trenger at du legger fra deg telefonen.
- Doktor, hvorfor tar det så lang tid?
Da vi mistet vår første tok det også så lang tid.
-Mamma, se på meg.
- Fortell ham, kjære. David, fortell ham hva som skjedde.
-Hvor i helvete skal vi hen?!
-For djevelen kan begynne å misunne dem
som lider for dypt
og kast dem ut i himmelen.
-Så når vi kommer til Boulder City,
Jeg slipper deg av, ikke sant?
Jeg slipper deg av, og...
du lot meg gå.
-Jeg lar deg gå.
-Greit.
-Vel, nå har du for helvete gått og gjort det.
Vil du stoppe?
Ville du roe deg ned?
- Jeg stopper?
Jeg stopper?
-Snu her.
-Som jeg sa, alt jeg trenger er at du tar meg med til moren min.
så det er ingen grunn til noe forferdelig
å ramme noen i kveld.
Men hvis du så mye som ser rart på denne politimannen,
Jeg vil skyte deg så fort bak i skallen din,
kraniematerie vil sprute over denne politimannens pressede uniform,
og det vil være ekkelt.
- Ikke en god tid.
-Lisens og registrering, takk.
-Ikke sant. Ett sekund.
-M-Kan jeg spørre hvorfor vi blir trukket over?
- Jada, du kan spørre. Lisens og registrering.
-Be om tillatelse til å stille spørsmålet.
Er ikke det det samme som å stille spørsmålet?
-Du skulle 11 over fartsgrensen.
-Vel, vent, hva med, eh--
Hva kaller du det? Strømmen, ikke sant?
Trafikkflyten?
-Lisens og registrering. Jeg spør ikke igjen.
-Vel, hvis alle de andre bilene kjører ti miles over,
du må gjøre det samme, ikke sant?
For å sikre at du ikke forårsaker trafikkfare.
-Ett sekund. U-Uh, lisensen min -- - Bare hysj.
Jeg stiller bare et spørsmål. Hva er galt med det?
-Sir, ett spørsmål til, så får du noen problemer.
Å nei, ikke trøbbel.
Vær så snill, herr store politimann, alt annet enn problemer.
-Nei, nei, vent, vent. -Det er greit. Jeg bare --
-Men er ikke det en ting?
Strømmen. Er ikke det en ekte ting?
-Herr. Gå ut av bilen.
Ut av bilen.
- Ut av bilen. Er du gal?
Alt jeg gjorde var å stille et enkelt spørsmål,
og nå forteller denne store kuken politimannen meg
å gå ut av bilen.
-Du er arrestert.
Sir, gå ut av kjøretøyet nå.
-Bare gjør som han sier, ok? -Nei!
Nei, han er for frekk. Han er altfor frekk.
-Nå, ut! -Jeg kommer ikke til å belønne
den typen oppførsel. - Ut av kjøretøyet nå!
-Eller hva? Egentlig?!
Skal du skyte meg, mann?
For ikke å gå ut av bilen,
skal du skyte meg foran vennen min her?
- Vi er ikke venner. - Ut av den jævla bilen.
- Fordi denne offiser Cock.
-Kontroll 1-Nora-61.
-Gå bak meg, Satan. -Hva?
- Eh...
Jeg sa at du ikke skulle ta fart.
Jeg advarte deg til og med én gang -- nei, to ganger.
Jeg advarte deg om hastigheten, og du ville ikke lytte.
-Du advarte meg. -Jeg fortalte deg det et par ganger.
-Du har advart -- Du advarte meg om ikke å kjøre fort.
-Hvorfor er du så kjip om det?
-Jesus Kristus! - Det som er fortid er fortid,
Jeg sier alltid, selv om andre sier fortid
er prolog, som egentlig bare er å si
det samme fra et annet perspektiv.
Men poenget er, gå videre her.
Gå tilbake til Galleria.
- Han gjorde bare jobben sin.
-Han var en autoritær liten tull.
- Han var bare en fyr som gjorde jobben sin.
Du drepte ham nettopp.
-Vil du bare holde kjeft og kjøre?
-Han kunne ha hatt en familie. En kone og barn.
-Hold kjeft og kjør! -Du kunne bare ha ødelagt
en hel jævla familie! -Jeg ødela en familie.
Jeg ødela en familie!
Jeg gjorde!
Kjøre!
-Nei.
-Den neste går gjennom ansiktet ditt.
Kjøre.
-Plutselig en sånn bravader.
Jeg lurer på, hvordan skjedde det?
Du går fra å være en så sutrete liten dritt
til noen som kunne hodestøt en hest?
Hvorfor?
-Hvorfor hva?
Hvorfor gjør du dette?
-Jeg fortalte deg det. Min mor. Sykehuset.
Har jeg ikke allerede fortalt deg dette?
-Det er pisspreik.
- Bare fortell meg.
Bare fortell meg.
-Den enkle og enkle sannheten, er det det du vil?
-Ja.
-Selv om sannheten sjelden er enkel og aldri enkel.
Du husker hvem som sa den, "D?"
Det er for tidlig å ødelegge alt.
Jeg forteller deg det nå.
Trekk over neste avkjørsel. Jeg er utsultet.
Har du et problem med det?
Jeg kan høre deg tenke.
-Hva snakker du om? -Du klarer det.
-Jeg bare kjører.
-Nei, du tenker på å krasje inn i noe.
Du må være veldig forsiktig. Stumpe traumer i hodet.
Mann på din alder.
-Jeg tror du brakk den vakre nesen min!
Faen!
[Ringen stopper
-Hallo.
Å, hei.
Nei, nei, han er på den andre linjen akkurat nå.
Hvem meg? Eh...
Jeg jobber i gavebutikken på sykehuset.
Ja. Nei, han måtte ta en telefon fra lageret,
så han bruker fasttelefonen min. Bedre mottak.
Men jeg er glad du ringte,
fordi han ville at jeg skulle spørre deg hvilket romnummer du er på.
Greit. Uh-he. Det var leit å høre.
Det høres vondt ut.
Hvis det er noen trøst,
da min kone var gravid og fødte,
det var så mye press på blæren hennes --
Jeg mener, det var kjipt.
Det var en gyllen dusjeksplosjon som fosset ned
over hele ansiktet til legen.
Det var seksuelt, mann!
Hei, kom igjen.
Snus deg også, dame.
Hu h? Du liker det?
Hva tror du?
Fortsatt sexy?
Jeg kledde meg for denne kvelden.
Nå knekker du nesen min?!
Jeg ønsket å være 100% sex i kveld,
og du kutter det i to. Jeg er nå 50% sex. Se.
Se det?
Jeg er Edward G., skjønner du? Jeg er Edward G. Robinson.
Du kan ikke drepe meg, skjønner du?
Ja.
Kom igjen, sukker.
Kom igjen. Kom igjen. La oss gå.
Ikke gjør det igjen.
-Har hun det bra? Bare fortell meg at hun er ok.
-Det går bra med henne.
Tror du hun er den første kvinnen som har fått fødsel?
-Hun hadde komplikasjoner tidligere.
Vær så snill, jeg må være der.
-Kjøre!
- Wow! David Chamberlain, din piggmuffins.
Jeg lurer på hvor mange blå krage tapere vet hvordan man gjør det?
-Vel, hun hørtes veldig hyggelig ut.
Jeg tror hun var litt forvirret.
Mistenkelig til og med, men hyggelig.
-Hun fortalte deg aldri romnummeret?
-Hun ville vite hvorfor du ikke var på sykehuset ennå.
Hun virket veldig bekymret for det.
-Du kjenner ikke gulvet engang. -Oh wow.
En ny baby.
Jøss, en helt ny baby. Hvor spennende.
Jeg mener, er du glad? Objektivt sett,
vil du si at du og din kone har et lykkelig ekteskap?
-Lykkelig? -Ja.
- Objektivt sett?
Ja, vi er glade.
Noen ganger føler vi at vi er de eneste lykkelige menneskene vi kjenner.
Som om vi har denne hemmeligheten.
-Vel, jeg har aldri vært glad.
Du vet hvorfor?
Bihuler.
- Helt siden jeg var et lite barn har jeg hatt tett nese,
og selv i en alder av to år gammel,
Jeg visste årsaken til den tette nesen min.
Jeg kunne se det i drømmene mine.
Og årsaken var Slimmannen.
Og Slimmannen var en tynn fyr i dress
og bind med skallet hode
og en koffert full av boogers.
Og jeg - jeg kunne se ham i tankene mine gå opp,
opp, opp i en heis, koffert i hånden,
og han gled over gulvet,
nesten som et sneglespor.
Og han kom til sengen min, og han åpnet kofferten,
og han øste ut en håndfull boogers,
og han stenket dem i nesen min.
-Roadhouse Diner.
-Gå dit.
-Rydde opp.
-Bordet her. Sett deg ned der.
- Faggot.
- Ok, hør nå.
Det er en viss mann -- en veldig, veldig viktig mann --
som venter på vår ankomst.
Vel, heller ikke for oss like mye som deg.
Han venter på deg. Hans medarbeidere
var de som fant deg i utgangspunktet.
- De fant feil fyr.
-Nå, den opprinnelige planen var å kjøre deg hele veien til Boston,
men denne gamle jævla Mikke var for sur.
Han klarte ikke vente. Han var som et barn på julaften.
Så han fløy ut i kveld til denne private flystripen
i Boulder City, og det er dit vi skal.
Jeg håper det svarer på noen av spørsmålene dine.
Ingen erstatninger. Kan du tro denne dritten?
Ser det riktig ut for deg?
Hei, du hører ikke på meg.
Ok, jeg skal fortelle deg en historie, og du bør høre etter.
Det var en gang for mange, mange år siden,
det var en bokholder fra Brooklyn
som bodde i South Boston,
og bokholderen jobbet for en hardtdrinkende katolikk
kalt Jacob Sullivan.
-Hvem venter på meg?
-Ja.
-Så bokholderen møter en hyggelig Bostonian jente,
forelsker seg, gifter seg, får en baby.
Søt liten jente.
Ok, når denne servitrisen spør deg hva som skjedde med ansiktet ditt,
Jeg vil at du skal fortelle henne at du falt ned trappa.
-Du vil at jeg skal si -- -"Jeg falt ned trappene."
Si det. Prøv det. "Jeg falt ned trappene."
-Jeg falt ned trappene. -Det er riktig.
Du falt ned trappa, din dumme, klønete dritt.
-Jeg falt ned trappene. - Han falt ned trappa.
-Han falt ned trappa, men hva skjedde med deg?
-Jeg var nederst i trappa da han falt.
-Vel, god kveld, da. Eller er det morgen?
Jeg er aldri sikker på hva jeg skal si i løpet av denne heksetimen.
-Hu h.
Kaffe, svart. -Og for deg?
-Hva? -For deg?
- Eh, det samme.
-Åh, bare så du vet, det spesielle i dag
eller i kveld --
Det spesielle denne morgenen er tunfisksmelter med åpent ansikt.
Det blir to stykker rugmajones, tunfisk,
en skive tomat i hver, og smeltet mozzarella på toppen.
-Åh, hva skjer hvis jeg vil ha cheddar i stedet?
-Eierens regler. Hvem tilfeldigvis er kokken.
Hvem er tilfeldigvis tilbake på kjøkkenet akkurat nå.
- Ingen dritt? Så han er seriøs med dette
"ingen erstatninger"-virksomhet. Det er en ekte ting.
-Mm-hm. Men, eh, kanskje jeg skjærer deg
en blokk med cheddar under bordet.
- Det er veldig søtt av deg.
-Jeg skal hente kaffen.
- Ok, tilbake til historien vår.
Så det som skjer er dette.
Bokholderens 9 til 5 den gang holdt på med bøkene
for en av Sullivans medarbeidere.
Men kollegaen blir litt for jævla smart
og begynner å skumme penger ved siden av.
Så når Jacob Sullivan finner ut av det,
han ber bokholderen invitere medarbeideren over
fordi to av dem var gode venner.
Så bokholderens kone og datter besøker moren hennes
og kollegaen kommer over.
De har noen drinker, har noen sigarer,
og når han først er god og skvett,
noen av Sullivans gutter kommer på et lite besøk.
En av dem legger en .45 bak på skallen,
trykker på avtrekkeren. Og det samme
kommer til å skje med deg når vi kommer til Boulder City.
Hei. Greit.
Åpen tunfisk smelte for meg. Bytt ut mozzarellaen med cheddar,
hvis du kan skli det forbi din jævla sjef.
-For deg?
-Ingenting.
-Nei, bestill noe.
-Jeg er ikke sulten.
-Jeg vil at du skal bestille noe.
-Jeg er ikke sulten.
-Hva mener du med at du ikke er sulten?
-Jeg mener, jeg er ikke sulten.
-Så få noe for veien?
-Jeg er ikke sulten! -Bestill noe, din dumme jævel!
- Tunfisksmelting.
- Vil du ha cheddar på det eller mozzarella?
-Hva? - Cheddar eller mozzarella?
- Cheddar eller mozzarella? Du må velge en.
- Cheddar.
-Greit. Jeg har tenkt på hva du har gitt meg så langt --
denne patetiske og falske biografien din,
designet for å få sympati.
Etter min erfaring har de fleste en tendens til å tenke å ha en familie
gjør dem mer sympatiske.
Før noen tar en kule i hodet,
de prater alltid videre
om deres jævla datter, dette,
deres jævla sønn det.
Men det faktum at du --
du ville gjort det
slår meg som...
tonedøv.
Vanligvis venter jeg til solen går ned før jeg begynner å drikke,
men i dag har jeg drukket hele dagen.
Spør meg hvorfor.
Spør meg hvorfor. Jeg har drukket hele dagen.
Spør meg.
Du vet, jeg tenker på hvordan livet ditt har gått,
hvor glad du er.
Hvordan du har den hemmelige jævla lykken.
Ny kone, ny sønn, evig kjærlighet.
-Vær så snill. Vær så snill.
Hvem tror du jeg er?
-Du er heksetiden.
Servitrisen, hun nevnte det tidligere.
Vet du hva det er? Det er europeisk folklore
merker et bestemt tidspunkt på natten
når alle de overnaturlige skapningene
skli ut og løpe amok. -Jeg gjør ikke --
-Jeg har alltid likt det. Jeg likte ideen om gal --
-Jeg aner ikke -- -Ikke avbryt meg!
Herregud! Jeg fortalte deg det i bilen!
Du stikker alltid av med munnen!
Du har en motorisk munn!
Det sitter en motorbåt fast i munnen din!
Bare hold kjeft!
Sett deg ned igjen!
-Jeg ser på deg. Greit?
Ett trekk, jeg skal skyte deg. Forstår du?
-Ja.
Greit. Gi meg mobiltelefonene dine.
Nå, hvis det ikke er for mye trøbbel,
Jeg vil sette pris på om du vil stå bak
skranken der jeg kan se deg.
Og jeg trenger ikke gå inn på hele spielet
om hva denne pistolen gjør med ansiktet hvis du prøver noe smart.
Ikke sant? Greit. Hvor mye lenger har vi på de tunfisksmeltene?
- Um, bare noen få minutter. -Greit.
Jeg vil ha dem ferdig på fem minutter. Kom igjen.
Faktisk nei. Fire minutter.
Og vi vil ha cheddar på dem. Du har det? Cheddar.
Ingen legger mozzarella på en tunfisksmelte.
Lykke til trekningen.
-Greit.
Jeg har bestemt meg for at vi skal spille en liten kamp.
Den heter Stop the Phony.
-La oss bare gå og la alle andre stå utenfor dette.
-Jeg vil at du skal fortelle meg sannheten, hele sannheten,
ingenting annet enn sannheten, så hjelp deg Gud,
akkurat i dette minuttet, akkurat nå.
Hvis du ikke forteller meg sannheten,
Jeg skal drepe din lille servitørvenn,
Jeg skal drepe Mr. Happy Trucker der borte,
og alle andre som er uheldige nok
for å gå inn i dette etablissementet. Klar?
Magic Rabbit Foot sier gå. Tikk, tikk, tikk, tikk.
-Sannheten? - Ja, sannheten.
Sannheten, din jævla falske. Sannheten.
-Sannheten er at jeg aner ikke hva du snakker om!
-Nei, nei, nei, nei, nei, nei. Ikke gjør dette.
Det er her spillet blir bra!
Ikke ødelegg det.
-Hei, jeg fikk aldri navnet ditt.
-Åh.
-La oss bare komme oss ut herfra, bare du og jeg.
-Åh, du høres litt kul ut der.
Herregud. Så kult.
Nesten som du har hatt en pistol mot deg før.
Vel, la oss bare sørge for at alt er i orden.
-Honning. Jeg er -- -...Bilens utvidede garanti.
Siden vi ikke har fått svar,
vi gir deg en siste høflighetssamtale.
Hun er sannsynligvis hos legene.
- Ja, ja, visst, visst. Ja, ja, visst. Sannsynligvis.
Men igjen, kanskje ikke. Kanskje det skjedde noe.
Folk sier alltid ikke anta det verste. Hvorfor?
Noen ganger er det verste akkurat det du bør anta.
Å, shit. Å, shit.
Det blir bra.
Du vet, servitrisen kommer tilbake når som helst.
Tunfisk smelter kok raskt. Du bare kaster alt
under varmelampen. Så jeg skal spørre deg
en siste gang -- sannheten.
-Jeg sier deg, du gjorde meg forvirret -
-Du forteller meg -- -Ja, jeg prøver å.
- Slutt med falskheten. Stopp det falske. Tikk, tikk.
-Jeg vet ikke hva jeg skal fortelle deg. -Sannheten! Sannheten!
Det er det. Bare sannheten. Tikk, tikk, tikk.
-Du tror jeg er - jeg er en jeg ikke er.
-Og hvorfor, kan jeg spørre, skulle du tro at jeg tror
er du en du faktisk ikke er?
Tikk, tikk, tikk, tikk, tikk? -Hva?
-Hørte du meg ikke akkurat da?
-Ja, det gjorde jeg. -Vel, da ville du gjort meg
en tjeneste og vil du være så snill å slutte å si "hva?"
når det er helt krystallklart hva jeg sa?
Tikk, tikk, tikk, tikk, tikk. Greit. Vet du hva?
Du bør forberede deg, tankesettmessig.
På den måten blir det ikke et slikt sjokk når det skjer.
Anta at det verste er det jeg mener.
- Bare fortell meg hva du vil at jeg skal si.
Bare fortell meg. - Herregud.
Du endrer ikke taktikken din.
Ikke en gang litt. Det er jævla mentalt.
Du er fantastisk, kompis! -Jeg er ikke den du tror jeg er!
-Jeg har aldri fortalt deg hvem jeg tror du er!
Så hvordan kan du vite at du ikke er den jeg tror du er?!
Tikk, tikk, tikk, tikk! -Jeg sier hva du vil.
-Greit. Vet du hva? Tiden er ute.
Du har egentlig bare utvetydig knullet opp akkurat nå.
Du dritt...
Hei.
-Løpe.
-Greit. Greit!
-Det er --
Det er meg.
-Jeg er akkurat den du tror jeg er.
-Det er deg?
Det er deg.
Det er jævla deg!
Det er deg! Jævla deg!
Det er deg! Det er deg! Det er deg! Det er deg! Du!
James.
Du gjorde dette.
-Du sa den tingen om å slippe meg
en blokk med cheddarost under bordet?
Var det sarkasme?
Var det frekk?
Eller var du snill?
Jeg var en pikk.
-911, hva er din nødsituasjon?
-Det er en mann. Han - Han er - Han dreper folk.
Han skjøt folk.
-Sir, hvor befinner du deg?
-Vel, det er en -- Det er en -- det er en middag.
Roadhouse Diner.
-Jeg hørte deg, sir. Vær tålmodig.
Vi kommer til deg.
-James!
-James.
Bedre å regjere i helvete, er du ikke enig?
-James!
James!
- James!
James!
Flott kveld. Flott jævla natt.
Jeg har sett på en stund nå, James.
Ser og venter.
Du, kona,
den lille gutten.
Jeg trenger at du våkner nå.
På tide at du våkner, drittsekk!
Må våkne...!
-Du vet hvem jeg er.
Du vet hvor jeg har vært.
Ta telefonen, James!
Jeg vet at du kommer til å gå rundt.
Jeg hørte telefonen ringe.
Tok du opp?
Hva, hva er det du som spøker meg?!
Hva er du, Dr. Ross, psykiateren min?
- Ok, vel, jeg skal fullføre bokholderhistorien.
Og denne neste delen vet jeg bare at du kommer til å elske.
For det angår deg direkte.
Så alt går etter planen.
Bokholder inviterer medarbeideren over.
Sullivans gutter skyter ham i hodet.
Bortsett fra ett veldig lite hakk.
Se?
Veldig lite hakk...
være det...
bokholderens kone... går gjennom døren.
...og er vitne til henrettelsen.
Så ett problem avler flere problemer, ikke sant?
Og bokholderens kone begynner å rakne.
Hun begynner å drikke.
Hun begynner å ta piller.
Hun begynner å fortelle historien til alle som vil lytte.
Min kone, James.
Hun har blitt et ansvar.
Og det var da jeg ble oppringt fra James Levine.
- åttende etasje...
Arbeid & levering.
Rom 829!
-Som jeg sa, din kone er på Arbeid og levering
i åttende etasje, rom 829.
Nå dreper jeg ikke mødre, som regel,
i motsetning til noen mennesker jeg kjenner, men jeg sverger til Gud, James,
hvis du ikke slutter å oppføre deg som denne morsomme tispa,
Jeg bryter min egen regel bare denne ene gangen.
-Greit. -For deg.
-Jeg skal gjøre hva du vil.
Bare fortell meg hva du vil at jeg skal gjøre, så skal jeg gjøre det.
- Du kommer tilbake i bilen din nå,
og jeg lover at vi holder oss unna din kone.
-Du, dine kollegaer eller hva som helst,
du holder deg unna familien min.
-Du har mitt ord.
-Hva skjedde med...din kone og datter?
- Jeg ble oppringt fra James Levine,
og Levine er en som... fikser ting, uansett hva det er.
og jeg vet om jeg får en telefon fra ham helt ut av det blå,
det er ikke en liten ting.
Han forteller meg det jeg allerede vet --
at min kone har blitt et ansvar.
At Jacob Sullivan selv trenger meg for å få kontroll
av min kone, at hun kunne være strengen
som løser det hele.
-Hva skjedde?
-Jeg sier til Levine at jeg skal ta meg av det.
Når jeg vet hva slags mann Levine er, bestemmer jeg mitt eneste valg
er å få familien min ut av Boston for godt.
Så jeg -- jeg forlater huset,
raskt for å få litt forsyninger til veien,
og når jeg kommer tilbake...
Den gang hadde vi disse --
disse hvite kaninene som kjæledyr.
Og de fikk babyer, så vi hadde et kull i god størrelse,
og datteren min, hun -- hun likte å leke med babyene.
Hun var så søt.
Hun gned det lille ansiktet sitt i den myke hvite pelsen deres.
Når jeg kommer tilbake...
hele huset sto i flammer.
Det glødet, helt oransje,
som en -- som en jack o' lanterne.
Min kone og datter inne.
Men det var kaninene, James.
Husker du?
Hørte du kaninene skrike?
Skriking?
-Jeg vet jeg kommer til å dø i kveld.
Jeg forstår.
Og du ga et løfte som jeg vet at du kommer til å holde.
-Og jeg holder ord.
-Men jeg vil at du skal vite...
at jeg er...
David Chamberlain -- -Du er så jævla
i hodet, James!
Du er så knullet i hodet,
du tror faktisk at du er David Chamberlain!
– Det der med lungekreft.
De dør, ikke sant?
- Vi dør alle sammen.
-Så dette var alltid slutten for deg også.
-Disse jævla politiet.
Du vet, sier japanerne,
jo voldeligere døden er, jo høyere er himmelen du kommer.
Ok.
-Greit. La oss gjøre dette.
-Vent, vent, vent, vent, vent, vent, vent.
Jeg trenger å vite.
Hvorfor drepte du meg ikke
sekundet du gikk inn i bilen min?
Hvorfor la meg puste et sekund til?
-For jeg ville høre deg si det høyt.
Ordene. - Hvilke ord?
-Og jeg ville se ansiktet ditt.
Ditt sanne ansikt.
Øgleansiktet ditt våknet igjen.
- Hvilke ord?
Jeg skal si det nå.
Sullivan, han fortalte meg...
Sullivan. Han bestilte treffet.
-Jeg trenger at du vet...
Jeg mente aldri å drepe den lille jenta di.
Din kone, da hun så ansiktet mitt, ble hun bare gal.
Hun bare hoppet på meg og begynte å klø av ansiktet mitt,
og jeg trykket på avtrekkeren tre ganger.
Og din d--
Din datter...
-Bare liggende i gangen.
-Jeg drakk meg i hjel
da Gud brakte Maggie inn i livet mitt.
Og jeg visste at Gud var det samme når vår førstefødte døde.
Men fortsatt, hver kveld, så jeg ansiktene deres.
Din kone og datteren din.
Jeg kunne ikke slutte å se henne.
Så da Gud ga meg min lille gutt,
det var som om han ga meg et nytt liv.
Han ga meg tilbake livet til datteren din.
Han var - Han ga meg tilbake livet til din datter,
livet jeg tok feil.
Jeg tror du ga meg avslutning i kveld.
Jeg skulle ønske jeg kunne ha gjort det samme for deg.
Jeg vil --
-David, jeg har ringt og ringt.
Vennligst ring meg tilbake. Si at du er ok.
Vi hadde en liten jente, David.
Jeg holder henne. Hun er så vakker.
Hun har øynene dine.
Jeg vet ikke hvem det var på telefonen tidligere, men...
Jeg vet at du har det bra. Jeg bare føler det.
Jeg ber, David.
Jeg ber om at Gud vil hjelpe deg å finne veien tilbake til oss.
Vi venter på deg. Oss begge.
-David Chamberlain.
Jeg er David Chamberlain.
David Chamberlain.
-Jeg er David Chamberlain.
-Hjelp!
-Svarer ikke. Han svarer ikke!
Hold deg der!
Ikke beveg deg!
-Opp med hendene!