I 2025 søkte over 10 000 personer om å delta i noe de ble fortalt
var et dokumentarprosjekt om små bedrifter.
EMNE SV: 2 uke - VIKARIAT
Blant alle søkerne ble én valgt.
Jeg heter Anthony Norman. Jeg er 25 år gammel.
Jeg er fra Nashville i Tennessee.
Anthony tror han har jobbet som vikar i Rockin' Grandma's
under den årlige firmaturen.
Spennende tid for oss med den store firmaturen.
- Ja. - Og du skal hjelpe til.
Ved å forhindre sjefen i å inngå en villedende avtale
reddet han kollegaenes jobber.
- Jeg må signere avtalen. - Jeg må snakke med deg nå.
- Det kan ikke vente. - Fra far til far. Jeg må snakke med deg.
Kom igjen!
Nå som bedriften er reddet, gjenstår bare én ting…
Anthony, kom hit. Jeg vil si deg noe.
Bare sitt.
Sett deg godt til rette.
KONTROLLROMMET PÅ OAK CANYON
- Klart. - Jeg trenger mer plass.
Vi starter. Kameraene er klare.
Signal til Doug.
JAKE SZYMANSKI REGISSØR
Jeg vil bare si at det Anthony gjorde,
å komme inn og stanse avtalen?
Det krevde mot.
Sannheten er at vi har håpet
at du ville løpe inn og stanse avtalen
siden første gang du kom til Rockin' Grandma's.
Jaså?
Jeg sa jo at dette er min siste firmatur.
- Ja. - Men jeg sa ikke
at det også er min første.
For jeg er ikke CEO i Rockin' Grandma's.
Du skjønner…
Rockin' Grandma's er ikke en ekte bedrift.
Vent nå.
Det er ikke sønnen min.
Du lyver. Hvordan…
- Vent. - Anthony.
Nå går det snart rundt for meg. Vent.
Anthony, vi er skuespillere,
og dette er en TV-serie.
- Det eneste som er ekte, er deg. - Nei.
Jo.
Gi ham litt tid.
- Ta deg god tid. - Jøsses.
Det som er sprøtt, er at jeg har sagt det hele tiden.
- Hele tiden! - Vi vet det.
- Vi vet det!
"Hva blir det neste i dag?
- Det er som å være med i en TV-serie." - Vær så god.
Dere er utrolige skuespillere.
Alle sammen. Dere er fantastiske.
- Marjorie også? Er hun skuespiller? - Ja.
Ja. Absolutt.
Selv om Rockin' Grandma's ikke er et ekte firma,
var du definitivt den beste ansatte.
Ja, den ser jeg.
Du viste at du brydde deg om
familien i Rockin' Grandma's.
Du bevarte alltid roen, samme hva vi gjorde.
Du påtok deg rollen som kaptein Moro
da sjefen din dro sin vei den første dagen.
Alt er bra. Du får det gøy. Du er kaptein Moro.
- Ja. - Du klarer det. Ikke jeg.
Og Dougie.
Herregud. Du hjalp ham hver dag.
Han kommer ikke til å tro på meg.
- Jeg støtter deg. - Det gjør ingen.
Jo. Det virker som du ikke tror på deg selv.
- Jo, men det gjør ikke han. - Jeg skal støtte deg.
- Er det ikke faren din? - Nei.
- Helt sant? - Helt sant.
Men det som er ekte,
er vennskapet vi fikk. Du er som en bror.
- Takk for at du stilte opp for Dougie… - Takk.
…og var der for meg gjennom alt sammen. Glad i deg.
Glad i deg også.
- Anthony! - Vent. Pause.
Liker du snacks? Er det ekte?
Skal du lage PJ Snack Talk, eller var det bare tull?
Nå føler jeg at jeg må.
Ja!
Hei, Anthony. Jeg heter Stephanie, ikke Helen.
Og…
Du var favoritten min.
Jeg må si hva du gjorde for meg.
Som en eldre person
blir man ofte stilt på sidelinjen.
Man får det siste setet.
Valgt sist i spill.
Og du så ikke sånn på meg.
Du så meg som et menneske,
og ikke en eldre dame.
Det betyr så mye for meg.
Og den kjærligheten du har vist alle her,
gjorde meg så rørt og glad.
Jeg er så takknemlig, og du er en god mann.
Det må du aldri glemme.
- Greit. - Ok.
HELEN: Glad i deg.
ANTHONY: Som en tante for meg.
Jeg sa jo at du minner meg om tanten min.
Det er mer.
For alt det harde arbeidet du har gjort for oss,
vil vi gjerne gi deg noe.
En siste lønnsslipp
pålydende
150 000 dollar.
Ja!
Ja.
Ok. Gratulerer. Å, ja visst.
- Takk. Beklager. - Glad i deg.
Og vi har noen spesielle gjester
som vil være med.
Hvis det er greit for deg, vil vi presentere
teamet!
Hvor kom alle disse folkene fra?
Hvor hadde dere gjemt dere?
Så mange som var med på å gjøre denne opplevelsen mulig.
Det virket som det kom folk fra alle kanter.
Jeg er så takknemlig for dere.
Jeg har spørsmål…
Hvordan gikk jeg fra assistent
til å være med i en TV-serie?
Vi har svar.
Kan jeg få enda en klem fra familien min?
Noen måneder tidligere…
Vi går gjennom Oak Canyon, der vi skal holde til denne sesongen.
I den første sesongen av Jury Duty hadde vi tre rom å tenke på,
og nå har vi et område som er ti ganger så stort.
Det blir grunnlaget for firmaturen.
Vi tenker på å ha en jurt med tak.
Jeg har noen illustrasjoner her.
Vi må bygge kjempemye i tillegg til eksisterende bygninger
for å kunne dekke historiene vi har planlagt
og få plass til alle skuespillerne
og helten som skal bo her hele tiden.
Det er en enorm oppgave.
Vi bygger en liksom-verden de skal bo i.
Mens vi bygde settet, bygde vi også opp rollelisten.
Hei, jeg heter Ryan Perez.
Hei, jeg heter Erica Hernandez.
Marc-Sully Saint-Fleur.
Jeg heter Rachel Kaly.
Hei. Jeg heter Warren Burke.
Stephanie Hodge.
Hei. Jeg heter Jim Woods.
Hei, jeg heter Rob Lathan.
Hei, jeg heter Alex Bonifer.
Dere bruker de vanlige navnene deres.
Jeg vil ikke lære nye navn.
Vi kan nesten ikke hverandres navn.
- Vi kan ikke alles navn. - Ikke?
- Jeg vet ikke hva han heter. - Vi… Den veien?
Dere virket så godt kjent.
Var det ingen forberedelser?
- Ok. - Flere måneder.
ØVINGSDAG 1
Hei, folkens. Velkommen til neste utgave av Jury Duty.
ØVINGSUKE 1
GJENNOMLESING 9.8.2024
"202, første akt. Venter på Dougs ankomst
og starten på morgenmøtet."
"Dere?
Jeg skal ta en beslutning.
Vi bør vente på faren min før vi begynner."
"Ingen trodde noe annet. Folk snakker om hvordan de sov."
I sesong én spilte skuespillerne fremmede,
men i sesong to spilte de kolleger.
Så de måtte skape og huske over 20 år felles historie…
ØVINGER
Jeg heter Helen Schaffer. Jeg har vært her siden 1999, i 26 år.
Jeg var den første ansatte Doug ringte.
Det er sant.
Og jeg ble overrasket over at folk ikke likte honningsmør-chips fra Korea.
Jeg trodde de ville slå an, men vi lærer jo.
Og klokken fem stikker jeg.
Jeg henter tvillingene fra fotball og karate.
- På fredager går vi i kirken. - Amen.
Halleluja.
Før denne serien trodde jeg at
om man møtte opp og improviserte litt
innenfor hørevidde av en normal person,
så ble det en serie.
Tvert imot, denne serien bygger på
svært presist arbeid.
Vi visste at kameraene var her, her og her.
Du kom inn og snakket med helten, ikke sant?
En del av jobben din før du kommer inn i scenen, er
å snakke med ham, ikke sant?
Så du snakker sånn nå, fordi helten skal snakke sånn til meg.
- Og nå kan vi se helten, ikke sant? - Ja.
Posisjoneringen må være veldig presis noen ganger.
Jeg tror den skal skrus.
JAKE: Kevin, gå til venstre.
FØRPRODUKSJONS-ØVING
STAND-IN NR. 1
Å, du.
Enkelte ganger var det mer som en scenemusikal
enn en impro-serie,
med tanke på presisjon.
Pappa, ikke gjør det!
STAND-IN NR. 2
Stans ham.
Slå pennen ut av hånden hans.
- Hei. - Hei.
Hva skjer?
Hvis du kan snu deg mot oss, er det et morsomt sted å få panikk.
Greit. Ja.
Så ser vi deg sånn. Du holder tauet og…
- Hva? Nei! - Herregud.
Prøver å bevege deg, men klarer ikke.
Ja, Jackie!
- Ja! Ok! - Ja!
Herregud. Hva gjør jeg her?
Jeg kan ikke…
STUNTØVINGER
- Stramt. - Ikke ødelegg det.
Hva?
Ser ut som du fikk brannsår i ansiktet.
Jeg knuste nesten Max.
Én, to…
For å forberede kampen i Dougcathlon
møtte Wendy, som spiller Elizabeth, og jeg Charlie,
som er stuntkoordinator for dette.
Det vanskeligste i øvingene
var å gjøre det mens man balanserer.
- Herregud. - Ja.
Vet ikke hvordan man kan forberede det. Det er vanskelig å stå der.
Det er laget for å ta deg.
Så hvis du vil bruke albuen, er det naturlig.
To, og…
Det som gjør det virkelig troverdig,
var da Wendy løp bort og fikk blod på seg.
Få se. Herregud. Det er blod.
Det blør. Jeg blør. Herregud.
Han visste ikke at det bare var TV-magi.
Vi prøver å skape den perfekte familien av chilisauser.
CHILISAUS-MØTE
Vi har ikke prøvd denne ennå. Vi smakte på den grønne,
og du likte den ikke.
SHANNON KAMINGA PRODUSENT
Markant røyksmak.
- Markant røyk! - For mye røyksmak?
- Så mye røyk. - Maks røyksmak.
REBECCA: Jeg syntes det smakte som et bildekk.
Etter flere måneder med skriving, verdensbygging og øvinger
var tiden inne for å spille live.
Det er dag én.
Kos dere. Ha en fin dag.
I dag kjøper vi all moroa
vi skal ha de neste to ukene.
Vi gleder oss til å jobbe med alle i dette rommet.
Så tusen takk. Vi har kommet helt hit.
La oss ha en morsom dag.
INNSPILLINGSDAG 1
Ok. Da begynner vi.
Brian, helten er ankommet.
2R, få med litt av PJ i bildet.
STATISTIKK SESONG 1 - SESONG 2
Gå nærmere helten.
29 KAMERAER 48
La møteromslysene være automatisk av. Det går bra.
2100 TIMER OPPTAK 3600
I dag hadde vi 45-50 kameraer.
CHRIS DARNELL FILMFOTOGRAF
Vi har telt overalt. Alt må være usynlig.
Enda en falsk vegg. Vi har forkortet korridoren.
- Hei. - Jeg…
Jeg bare… Alt dette for lille meg?
Ja.
Det er… Hva heter dette rommet?
- Kontroll. - Kontrollrommet.
Og hver dag var det rundt 30 personer som gjemte seg her.
Stille. Og vi snek oss ut morgen og kveld.
Vet du hva som er sprøtt?
Jeg sa: "Vi går aldri hit. Hva er det?"
Vi fortsetter. Kom igjen.
Anthony, disse vognene?
Ja?
Det er kameraer i dem også.
- Skjulte kameraer overalt. - Overalt.
Det var skjulesteder overalt. Søppelspannene
så ut som vanlige søppelspann, og det er kameraer bak dem.
Du går, og det er et kamera bak deg på en vaier.
Ja, det var veldig kult.
Der.
- Hva skjer? - Vi har sett på deg hele tiden.
Kjære vene.
JAY: Du så på linsen min i fem sekunder i dag.
Så så du rett på linsen hans.
Og vi bare: "Å nei."
- Da du ventet på låsesmeden. - Ante ingenting.
Jeg prøver å tenke gjennom alt på en gang…
Hvordan kunne jeg ikke se det? Hvordan…
Hvordan kunne jeg ikke se noe av dette?
Hver morgen, når du gikk,
- kom det inn masse folk… - Strømmet på.
…og så gikk vi ut.
Jeg var nysgjerrig. Noen ganger
spiste vi frokost og dro tilbake, og jeg tenkte:
"Hva er det vi… Hva driver vi med?"
Vi sendte helten av gårde,
så strømmet hundre personer til det lille området,
som kakerlakker ut av…
Vi har et raskt møte,
for: "Han kommer! Vi må vekk!"
Si det nå. Kom igjen. Vi må vekk.
Greit, folkens. Veldig, veldig kort,
for han har et raskt ærend, det er sent.
Vi må vekk, men bra jobbet i dag.
Hundre personer skyndte seg vekk,
og så var det bare oss 14.
Så du på kortet mitt?
- Ja. - Ja.
ETTER ARBEIDSTID
Ja, ingen kameraer, men vi er fortsatt i rollen.
Kom igjen.
- Pang! - Uno.
ETTER ARBEIDSTID
Du tuller.
Velkommen tilbake. Akkurat der du hører hjemme.
Det var rart.
Jeg tenkte: "Hvorfor sitter assistenten i midten?"
På dag én sa du: "De setter meg i midten." Jeg bare…
Til tross for nøye planlegging
måtte skuespillerne improvisere når det var nære på.
Hørte du hvordan vi nesten ødela slutten vår i dag?
- Hallo. - Hei. Står til?
- Bra. Og du? - Bra.
- Takk. - Bare hyggelig.
Da notarius kom, måtte han låse inn
nøklene og stemplene i bilen for å forsinke signeringen,
men da han kom…
Jeg skal vise deg hvor de er.
CHRIS: Åpent vindu?
Hva i…
- Man kan gå til bilen og… - Strekke seg inn? Ja.
Strekke seg inn og åpne den. Og vi bare: "Å nei."
Marjorie, vi har en krise.
Jeg trenger vogna hennes. Har hun vogna?
Du må skynde deg til velkomstsenteret.
Foran velkomstsenteret.
Hva skal jeg gjøre?
Han kan ikke ta låse-biten nå,
for bilvinduet er oppe, og han vet det ikke.
Så du må hjelpe ham…
Fort. Løp.
Skynd deg, Marjorie. Beklager. Si: "Bra, du er her."
Å, bra. Du er her.
- Hei. - Jeg…
- Vent. Jeg… - Nei.
- Avbryt ham. - Vent litt.
Få tak i ham! Han går tilbake snart.
- Vent. - Nei, nei, nei!
- Håndhils. - Hei, jeg heter Marjorie.
- Hei, Marjorie. Arnold. Står til? - Ja.
Hyggelig. Beklager.
- Du rakk det. - Ja.
- Bra. - Vent litt.
Nei, nei. Stopp ham!
- Nei. Det går bra. - Ok.
Det går fint. Bare gå til forretningssenteret.
- Ok. - Jeg viser ham.
- Beklager. - Ok.
Bli hos ham.
Gå sakte bak ham.
Vi setter pris på at du kommer og hjelper oss med
avtalen.
Pass på at de ikke kommer tilbake. Vi låser bilen.
Når han oppdager at stemplene er i bilen.
1. ASSISTENTREGISSØR
Doug, han vet ikke at bilen er låst ennå,
så han må gå tilbake og se etter stemplene i bilen.
- Herregud, jeg… - Takk.
Jeg glemte stemplene i bilen.
- Bilen er låst, ikke sant? - Ja.
Kjempeinnsats av Marjorie. Hun løp som ***.
Marjorie, du reddet oss.
Ikke noe problem. Jeg gleder meg til å høre hva som skjedde.
Moder jord prøvde også å endre manus.
Tursko? Ja.
DOUGIE-LETEDAG
Kan vi vente og høre hvor de skal?
Det er brannbiler.
Det luktet røyk tidligere.
RAMIREZ-BRANN
For fire minutter siden kom det tre helikoptre.
- Det er to hektar. - Ja.
Der. Jeg ser et helikopter der.
DOUGIE-LETEDAG
Den dagen sa vi: "Vi kan ikke vente på lyd."
- Heli… Jeg mener… - "Vi kan ikke vente på lyd."
NICK: Tre fly, tre helikoptre.
- Det var vilt. - Det var sprøtt.
Vi legger planer i fall det utvikler seg og vi må handle raskt.
Alle er i beredskap.
Tilkalte dere helikopteret for meg eller…
Tilkalte Marjorie…
Jeg vet ikke… Tilkalte Marjorie liksom…
- Helikoptertjenesten? - Tror ikke det.
Da du var borte? Kanskje.
Håper hun ikke gjorde det.
Tror ikke det.
Noe du bør vite, er at
vi hadde mange foredragsholdere og kurs.
Bare tre eller fire av dem var med ekte mennesker.
De fleste var bare skuespillere som lot som
de ga råd og fikk vitser ut av det.
Flere spørsmål? Ja.
Kan du snakke om pengers negative virkning i politikken?
ERIC SWALWELL KONGRESSMEDLEM
Helen har lukket øynene.
- Søren. - Ok. Ville bare sjekke.
Vi skulle ikke le, men jeg sprakk hele tiden.
"Vær hore" inn på kistelisten.
- Herregud. - Ikke gjør det.
Jeg klarte ikke å la være å le, for det var så latterlig.
Hva gjør du? Hvorfor…
Hvorfor skrudde du av PC-en min?
Det var femte gangen i dag.
Jeg hadde et stort problem med kursene, for jeg klarte ikke å slutte å le.
Men hvis jeg var HR-representant og du ga meg dette,
ville jeg tro det sto Cheerios. Så det er…
- Vi kan lære mye av håndskrift. - Ja.
Gudskjelov at jeg ikke tok ut penis.
Men jeg var bekymret for testiklene…
Scott Norris-workshopen, snakket om ballene sine.
Det var sjokkerende.
Ofte visste vi ikke hva som ville skje på kursene.
Testiklene mine er svarte.
- Herregud. - De er harde, de er iskalde.
Det døde vevet som var testiklene mine, jeg tok…
Ian Roberts var så morsom.
Han trykket på knappene
igjen og igjen uten å sprekke.
Skjøv snø inn mot testiklene.
Jeg bare: "Gud, drep meg."
Et av favorittminnene mine
var da Rob og jeg var klinte i Sagebrush,
og jeg har en ørepropp og
ga instruksjoner til Rob inni munnen hans.
"De kommer." "De ser på."
"Fortsett."
Det var så morsomt, for vi kjente hverandre smile.
AMY: Kan du se når de kommer?
KONTROLLROM PÅ SAGEBRUSH
- Ok, Amy. Ikke ennå, men gjør deg klar. - Ok.
- Kjære vene. - De var…
Etter at den andre Anthony danset.
Han kommer til dere.
AMY: Han kommer.
Kompis!
Vent, vent.
JAKE: Fortsett.
JAKE: Han ser dere. Fortsett.
AMY: Fortsett.
AMY: Han ser på.
Fra å si nei til Kevin til å kline med den andre Anthony,
jeg bare: "Amy…"
Ingen herpes, ingen sugemerker.
Ingen forhold.
Dette er kanskje det mest utrolige for deg,
men jeg har to barn.
Jøss, Rob! Gratulerer.
"DEN ANDRE ANTHONY"
Jeg er anskaffelsesleder.
Så jeg har ansvar for å bestille alle ingrediensene
- til chilisausen… - Hei.
Å, hei.
Oppførselen hans…
Jeg trodde hvert eneste øyeblikk, og personligheten hans,
liksom: "Han er en interessant fyr."
KEVIN: Han er postmann, mamma. Jeg tror ikke han spionerer.
KEVIN: Han har lov til å åpne postkassen din.
Ikke misforstå, men er du en mammagutt?
Jeg… Ja.
Ikke noe å skamme seg over.
Jeg ringte moren min like mye som sønnen min.
- Skjønner. - Det er styrke.
- Akkurat. - Ja.
TRIUKAS ANKOMMER
Hva tenkte du da Triukas kom?
De var som… roboter, synes jeg.
De var del av et stort selskap,
og alle så like ut.
MORGENMØTE
For meg står det ikke noe på spill. Jeg ønsker bare det beste for de ansatte.
Jeg håper vi ikke får se en overtakelse fra et stort firma
som gjør det til noe det ikke er.
Hjertet mitt har vært med deg, selv om
du måtte hate meg, men jeg elsket å se hvordan du…
Du gjorde en fantastisk jobb. Jeg har fortsatt litt…
Egentlig ikke, men når jeg ser dere, tenker jeg:
"De folkene, få dem vekk."
Det var en flott skuespillerprestasjon.
Det var skuespill, for vi er ikke roboter.
Vi har sjel.
Det var ikke gøy å være så slem mot dem.
- Dere var så snille. - Jeg er faktisk slem.
GRUPPEINTERVJU
Jeg vil si dette:
Hvis Triukas tror de kan komme inn og gjøre hva de vil,
vil de få seg et sjokk.
Forresten, de som ble kalt
- Boy Red og Girl Red… - Ja.
…var også forfattere på serien.
- Jøss, seriøst? - Disse to. Ja.
- Bra jobbet. - Vi fikk høre
at du sa: "Man kan ikke dikte opp dette."
- "Jo, litt." - Det kan man ikke.
Man kan visst det. Jeg tok feil.
Dougie stakk av, og du sa: "Han må være på fjellet."
- Må være der. - "Herregud, hvem sendte ham dette?"
Ja, liksom.
Jeg tror kanskje han gikk den veien
for å være alene i naturen.
- Ja. - I fjellet.
Jeg tenkte at han ville krysse elva
og være alene i naturen, på fjellet.
- Det gir mening. - Det gir mening.
Godt poeng.
- Skal vi gå dit? - Vi må finne ham.
Vi tenkte: "Det er ikke del av manus ennå."
"Vi har tre replikker til. Vent!" Vi bare: "Ok, vi må gå."
Hele serien avhenger av
at en normal person er smart nok
og nysgjerrig nok til å se sammenhenger
og skjønne hva som skjer, og bry seg nok.
Tenk på å komme tilbake de siste dagene.
Da kan du oppleve dette med oss,
og vi får oppleve det med deg.
Du bør komme tilbake,
men hvis du ikke er klar, så skjønner jeg det.
Det skulle være: "Kanskje jeg kommer tilbake eller noe."
Invitasjonen kom nesten ned en gang. "Kom tilbake", ikke sant?
Er du den fantastiske faren jeg beundret?
Ja, jeg har en datter.
Bra.
Jeg er Doug jr., CEO i Rockin'…
- Du er ikke Doug jr. - Gjorde det igjen.
Senil gamling sjekker ut. Nå kommer det.
Jeg er Doug Womack. Det vet du.
- Du er best. - Få kysse deg.
- Ikke tenk på det. - Glad i deg.
Det går bra.
Sønnen min, Dougie Womack jr.
- Glad i deg. - Glad i deg.
- Glad i deg, kompis. - Glad i deg.
Glad i deg.
- Du er best. - Glad i deg.
- Kompis. Ha det fint. - Glad i deg.
Veldig bra.
Det var det som virkelig gjorde at de…
Selv om det var en serie,
og de var skuespillere, ville jeg likevel trodd de var i slekt,
eller at det var pappa, for de kysset.
Siste gang.
- Glad i deg, kompis. - Glad i deg.
Han er en stor mann. Hvis han vil kysse, kysser du.
Vil du spørre dem om ting som skjedde…
Var det ekte allergi?
- Nei. - Ikke?
Beklager.
Jeg tenkte: "Hun er litt vill."
Hun vet at det gjør henne dårlig, men spiser likevel.
Den allergiske reaksjonen min på krabbe var en av favorittene mine.
For det var liksom… Anthony gikk ned bakken,
vi hadde 20 minutter til å sminke meg.
Greit. Nå gjelder det. Sminke.
Hva skjer?
Dagen din blir snart bedre. Hva synes du om turf & surf?
Føles det bra for dere?
Det er ganske rødt.
Ja. De sier ja.
- Få henne ut igjen. - Gå.
Få henne ut. Hun er ute.
- Claire, gå ut igjen. - Gå.
Så måtte jeg late som jeg fikk en kraftig allergisk reaksjon.
Ansiktet ditt.
- Hva? - Herregud.
Utslett.
- Det må du. Ta Benadryl. - Ja.
Jeg vet ikke om folk lager den lyden,
men bestemoren min gjorde det.
Hun klødde i ørene og gikk rundt i huset og…
Jeg bare: "Det er ekkelt."
JAKE: Amy, jeg ser deg. Hva tenker du på nå?
Jeg kan ikke forestille meg hva han gjorde.
Det er så kult.
Du har godtatt oss alle og…
Ja, jeg vet ikke, det bare…
Det får meg til å le at du ga Dougie en sjanse.
Klart det.
Tidlig i prosessen sa jeg noe til Jimmy.
"Dette blir den beste jobben vi har hatt."
Og det er på grunn av deg, Anthony.
Du har endret livet mitt. For oss alle.
AMY: Glad i deg.
ANTHONY: Glad i dere.
AMY: Tenk at jeg gråt så mye.
Jeg vil si én ting til.
Jeg er fortsatt sjokkert… "Overrasket" er ordet,
for jeg er fortsatt overrasket.
Selv om alt er avslørt nå,
gjorde dere en fenomenal jobb, og takk.
Selv takk. Det hadde vært rart om du ikke var sjokkert.
Jeg er fortsatt glad i dere, selv om dere løy for meg.
Det går bra.
Hvis det er én ting jeg tar med meg fra denne opplevelsen,
er det ikke jobben, det er folkene og miljøet man kommer til hver dag.
Det får deg til å føle deg hel og at du gjør det rette.
Ja.
Fikk du meg til å jobbe så hardt, og hadde en pumpe hele tiden?
Min feil.
- Kom hit. - Ja.
- Det går bra. Pust. - Ok. Jo da.
- Ok? - Takk.
ANTHONY: Alt som betyr noe, er at du er deg selv.
CLAIRE: Det er sant. Ja.
Du gjør en god jobb.
Ta det som det kommer.
Det begynner med hva de fikk meg til å føle.
Jeg følte meg velkommen og som hjemme.
HELEN: Jeg vil hviske noe jeg ville si til deg i jurten.
HELEN: Men jeg kunne ikke snakke.
HELEN: Hadde jeg hatt en sønn, skulle han vært som deg.
Takk.
HELEN: Det er sant.
ANTHONY: Din sønn hadde vært bedre enn meg.
- Nei. - Det tror jeg.
HELEN: Jeg tror ikke det finnes mange bedre mennesker enn deg.
Så jeg tar med meg at
når jeg skal lete etter et formål med livet,
må jeg passe på at samme hva jeg gjør,
skal det være med de rette folkene.
Greit. Én, to, tre.
Følg med på en oppfølgingsserie
i kulissene til Company Retreat.
Går på flyet.
På vei tilbake til L.A.
Du tuller.
Anthony.
- Anthony. - Vet du hvem jeg er?
Kom med det.
- Hyggelig. - Hyggelig.
- Jeg har mange spørsmål. - Det vet jeg. Sikkert.
Ville ikke overraske meg om de har kameraer her.
-Ja. - Ikke sant? Smil.
Ja, jeg er her.
Jeg trodde jeg skulle være i én sesong, ikke bli med fast.
Det er sjefen.
Ny frisyre. Du ser bra ut.
Godt å se deg.
Jeg har en million spørsmål.
Føler ikke at jeg fortjener belønning.
Jeg synes ikke jeg er en helt eller noe,
for jeg gjorde bare det jeg burde gjøre.
Pluss kommentarspor med skuespillere og stab på alle episoder.
Tekst: Tonje Bjørkheim Nilsen
Kreativ leder Heidi Rabbevåg