Отново си с нас!
Манусос, чуваш ли ни? Как се чувстваш?
Помниш ли какво ти се случи?
Много ни уплаши.
Добрата новина е, че инфекцията се влияе от антибиотиците.
Въпреки това ще се наложи да поостанеш тук.
Трябва да се съвземеш.
Манусос.
Разбираме, че ти се събра много.
Нужно ти е време да оздравееш, тялото ти се нуждае от почивка…
Тръгвам си.
Какво дължа?
Сметката! Какво дължа?
Нищо не ни дължиш.
Не на вас, а на хората, които са работили тук преди.
На болницата. Шевове, лекарства, всичко си има цена!
Преди единството лечението в тази болница щеше да ти струва
- 8277,53 балбоа или американски долара. - Балбоа ли?
В Панама ли съм?
Ще желаеш ли фактура?
Аз, Манусос Овиедо, дължа на болницата 8277,53 долара и една линейка.
- Моля те, не ставай. Извинявай. - Нищо работа.
Благодаря.
Наздраве.
Не е ли прекалено сладка? Все се тревожа, че водата е малко.
- Идеална е. - Така ли?
Мога да добавя още вода, ако искаш.
Картината стои добре.
Щях да я върна.
- Мислим, че изглежда чудесно тук. - Аз…
Просто я взех, за да я пазя.
Навън има много животни.
Вълци.
Бизон. Бизони.
И ако влязат в музеите
и започнат да се чешат в картините, ще…
Да, ще се окаже проблематично.
Можем да затворим сградите, ако искаш.
Чудесно, би било чудесно.
Не искам бизон да изяде Мона Лиза.
Не знам за какво да говоря.
Не си длъжна.
Какво ще кажеш за настолна игра?
- Сериозно? - Може да е забавно.
Добре.
Какво ти се играе?
"Бананаграми"?
Няма да е забавно, знаеш всички думи.
Шах. Не, за бога, не.
И единият бял топ липсва, нали?
Можем да ти донесем нов.
Какво друго имаме?
"Риск". Завладяване на света - колко смешно.
Не знам защо сме я купили.
Коя игра играехте с братовчедите ти?
Бавна си.
Позволяваш ми да те бия ли, или не можеш да играеш?
Играй и ще разбереш.
От години не съм се сещала за тази игра.
Баба имаше синьо и червено тесте карти.
Караше ни да ги сложим в кутиите им, преди да ги приберем.
Губещият ги е подреждал.
Искаш ли да повикаме братовчед ти Хенри? Не си го виждала от Коледата на 2005 г.
Ще бъде същото, все едно говоря с теб, нали?
Тогава - не. Не се сети за мен 41 дена, защо сега?
Защо играта се нарича "Плюя"?
- Не знаем с точност. - Вие знаете всичко.
Нали? Плюя.
Измислена е във Великобритания през 80-те.
Има различни теории за нейния кръстник, но няма ясен отговор.
Готова ли си? Плюя.
През 1986 г. човек на име…
Все едно играя карти с Гугъл.
Всички ли се върнаха?
Повечето, до час-два ще приключим.
Дали…
Дали ще можете да заличите надписа?
- Разбира се. - Благодаря.
Е, приятна вечер.
Каръл, може да останем, ако искаш.
- Колкото искаш. - Какво? Не, сигурно си имаш работа.
А и аз имам да свърша някои неща.
Изведнъж се сетих, че не съм те питала къде живееш.
Вече няма собственост, няма частни имоти.
Навсякъде сме у дома си.
- Да, но къде спиш нощем? - Можем да ти покажем.
Заедно ли спите?
Защо?
Така пестим електричество и природен газ.
Едно голямо помещение се топли по-икономично от стотици малки.
Нали не правите оргии като в "Матрицата"?
Не, ако не искаш.
Използваме такива помещения в цял свят.
Молове, църкви, конгресни зали.
- Това куче не е като вас, нали? - Ни най-малко.
Но е много добро.
Казва се Мечо Джордан.
Здравей, Мечо.
Здрасти.
- Не знаех, че имате домашни любимци. - Нямаме.
Но ако животното откаже да се отдели от бившия си собственик, го обгрижваме.
Мечо е привързан към Малкълм.
Искаш ли да пренощуваш тук?
Може да ти приготвим легло.
- Не. - Отделно.
- Няма нужда, ще си вървя. - Както желаеш.
Можем да те закараме или да вземеш нашата кола.
Ще се прибера някак.
- Може ли да си легнем? - Разбира се.
ЗАЛА "РИО РАНЧО"
Беше ни приятно с теб. Радваме се, че се върнахме.
Да.
Да ти приготвим ли закуска?
Не, мога и сама.
И аз се забавлявах.
ТЕ. ЯДАТ. ХОРА.
Гледката е неустоима.
Обичам влаковете.
В свирката на влака има нещо уникално.
Какво?
Сигурно съм казала на някого, че харесвам влаковите свирки.
- Мислех, че знаете всичко за мен. - Не и това.
Тя е най-самотният звук на света.
Как го правите?
Свързано е с електромагнитното поле на телата ни.
С естествения ни електрически заряд.
И ти имаш такъв, но не го използваш.
Значи е нещо като радио?
Почти, но по радиото общуваш чрез говорене.
Съзнателно е. Нашата комуникация е несъзнателна.
Хомеостазна е, като дишането.
Значи…
- Не, не знам. - Все още много неща не са ни ясни.
Защо използвате влакове?
За разнасяне на храна.
- Добре ли си? - Да, страхотно е.
Съжалявам, продължавайте.
И на теб ли ти е приятно?
- Разбира се. - Значи…
Как е възможно?
Знам, че ти правят масаж,
но на практика ти си го правиш сама.
Да.
В същото време правиш масаж и на мен.
- Така че… - Вярно е.
Какво точно става? Всички ли се чувстват като теб?
Целият свят ли е на масаж?
Не точно.
Може да се каже…
През последните 10 минути
са умрели 1674 души и са се родили 965.
И…
Преди малко човек в България се е намушкал на метална ограда.
- Божичко. - Не се тревожи.
Смятаме, че няма разкъсани органи.
Да усещаме всичко наведнъж, би било нетърпимо.
Но знаем какво се случва.
Наясно сме.
Както сега знаем, че си настръхнала.
Предвид всичко това…
масажът е много приятен.
- Значи е дошъл от там. - Да.
Звезда е.
Кеплер-22.
А планетата, която не можеш да видиш, е Кеплер-22Б.
Ние я нарекохме така, не знаем истинското й име.
Радиусът й е двойно по-голям от този на Земята.
Мислим, че тяхната планета е един безкраен океан.
Понякога затваряме очи и се опитваме да си я представим.
Не съм сигурна дали гледам където трябва, виждам…
съзвездието Лебед.
Виждаш ли една по-ярка звезда?
- Да. - Това е Денеб.
Ако прокараш права линия нагоре от първата част на крилото,
ще видиш малка светла точка.
Всички точки са еднакви.
Пречат ти светлините на града. Да видим дали можем да ги отстраним.
Погледни.
Можем да насочим телескопа в нея. Така по-лесно ще я видиш.
Чакай малко. Мисля, че я виждам.
- Виждам я. - Нали?
Да.
Какви са хората на Кеплер-22Б?
Може би никога няма да разберем. Прекалено далече са.
Но знаем, че ги обичаме и сме им благодарни.
Ще предадем нататък, колкото и време да отнеме.
В смисъл?
Трябва да споделим този дар с други живи същества.
Нека изясним - с други планети ли?
Как точно ще го направите?
СИГНАЛ ОТ КЕПЛЕР-22Б СТРОЯТ АНТЕНА!
ИЗПОЛЗВАТ ЕНЕРГИЯТА, ЗА ДА ПРАТЯТ СИГНАЛ!
СПЯТ ЗАЕДНО/ТЕЛЕСНА ТЕМПЕРАТУРА СЕКС? ПЕСТЯТ ЕНЕРГИЯ
ОБЩУВАТ ЧРЕЗ ТЕЛЕСЕН ЕЛЕКТРИЧЕСКИ ЗАРЯД? ДОСТАВЯТ ХРАНА С ВЛАКОВЕ (ГАДОСТ)
Може ли една услуга?
Здравей.
- Благодаря. - За нас е удоволствие.
Каквото си мислим ли правиш?
- Какво? - Пишеш ли?
Пиша… "Уайкаро", да.
Да, хрумна ми една идея и реших да я запиша,
но изведнъж маркерът спря.
Да, реших да пиша отново.
Е, нека не те задържаме.
Вълнуваме се, че ще имаме ново четиво, и то "Уайкаро".
Само ако решиш да го споделиш с нас, не се чувствай длъжна.
Разбира се.
Приятно писане, Каръл.
ОТРОВА? ЕЛИКСИР? ЛЮБОВНА ОТВАРА!
КАКВО ЗНАМ ЗА ТЯХ: ГНЯВ = ОПАСНОСТ?
КАК?
Добър удар.
- Беше близо. - Ура.
Не ме покровителствай.
- Като малка биех всички на тази игра. - Знаем.
Как го направи? За бога!
- Нали никога не си играла? - Зожа не е играла.
Ние разполагаме с общото познание на всички шампиони по крокет.
Това е някакво предимство.
Да, ако беше шах, щях да разбера, но тук се изискват физически умения.
И тях ли споделяте?
Може би, или просто теб не те бива.
НЕ ТЕ БИВА, КАРЪЛ!
Можете и това. Добре, хубаво.
Само заради този надпис ще ви бия, всичките седем милиарда.
Да, точно така. Ще сритам седем милиарда задника.
- Може ли да те попитаме нещо? - Разбира се.
- Кога писането ти беше най-приятно? - Това е невъзможно.
- Наистина ли? - Сред вас има много писатели.
Трябва да знаеш. Все едно да питаш кога съм се забавлявала при зъболекаря.
Горката изстрадала писателка.
Мой ред е да играя.
Защо питаш?
ДЕНОНОЩНА ЗАКУСВАЛНЯ
БЕЗДЪННИ ЧАШИ ЗА КАФЕ
Закусвалнята затвори преди години.
Не очаквах да дойда тук отново.
- Може ли да седнем? - Заповядай.
Благодарим. Ще ни кажеш ли как се чувстваш?
За нас ще бъде чест да разберем.
Всичко започна тук. Сигурно знаеш.
Пишех на ръка на жълти тефтери. Свих ги от работата си.
Имах около 20 и постоянно ги прелиствах, за да задрасквам пасажи.
Мечтаех да спестя достатъчно пари за лаптоп.
Откъсвах страниците и ги прикрепях с огромна метална щипка.
И нея свих. Натисках я с две ръце, за да я отворя
достатъчно, за да пъхна един лист.
Чак дланите ми се вдлъбваха.
Беше кошмарно.
Имаше една сервитьорка - Бри.
Беше страхотна, все ми доливаше кафе.
Никога не ми се скара, че стоя тук по цял ден.
Боже мой.
БРИ
Не бързай, миличка.
Ама че работа. Тази закусвалня
беше моето убежище.
Бях съкрушена, когато…
Чакай, закусвалнята изгоря.
Построили сте я?
От нулата? На празен парцел?
Да.
Това време ми липсва.
Работех нощем, за да мога сутрин да пиша и…
Беше най-хубавото време.
Наред ли е всичко?
Каръл?
Тръгна си бързо.
- Всичко наред ли е? - Да, идеално е.
- Сарказъм. - Да.
Искаш ли едно питие? Искаш.
Ще пием, ако желаеш.
"Ние. Ние мислим, ние искаме."
- Ще умреш ли, ако кажеш "аз"? - Не, разбира се.
Ние…
Аз… струва ми се странно семантично,
но, да, тя може… ние…
Световният ум не се справя с едно местоимение.
Затова ли си ядосана?
Къде живееше сервитьорката Бри?
Къде е била в деня на единството, когато е била себе си?
- В Маями. - На работа? На почивка?
Работила е като козметичка.
- Наскоро се е била омъжила. - Но вече не е семейна.
Животът я е отвел другаде и после?
Довлекли сте я тук, за да изиграе ролята на сервитьорка?
Каръл, не разбираме какво те тревожи.
- Можеш ли да ни обясниш? - Опитвате се да ме разсеете.
Да ме отклоните.
Построихте любимата ми закусвалня,
скачахте от радост, защото пиша, но правите всичко това с цел.
Манипулирате ме, защото знаете, че не съм се предала.
Признай.
Знаете, че няма да се дам, нали?
Да.
И съжаляваме.
Но е вярно, че харесваме "Уайкаро".
Да говорим честно, да сложим картите на масата.
Харесвам те, всички вас, каквото и да сте.
Вие сте…
Харесвам ви по много причини.
Но това?
Това е катастрофа.
Няма бъдеще.
Това е психично заболяване, психоза.
Умирате от глад, а не можете да откъснете ябълка?
Как…
Някой трябва да спаси света, дори да ме изоставите отново.
Дори да значи, че съм…
- Добро утро. - Здравей.
Кога си станала?
Преди доста време.
Ще прочетеш ли първата глава?
Казвай де.
Рабан…
- Вече е жена. - С голямо закъснение.
Но при това положение, реших… Защо не?
Има логика. Но няма ли да дадеш някакво обяснение?
- Не е нужно. Допустимо е. - Но как?
Изворът на истината от втората книга?
Не, не пасва.
- Права си. - Превръщачите от Голинбрей.
- Мислех си за пещерите… - Пещерите на Ейвалор.
- Не бяха ли загубени в безвремието? - Да.
Но какво е времето за човек като Рабан?
- Трябва само да намери времевия компас. - Компасът!
Мислех да е Лукасия.
Тя да използва компаса за… Вече не помня за какво.
Но по-логично е да го използва Рабан.
Да.
Дотук харесва ли ти?
Каръл.
Ние…
Аз съм възхитена.
Дано правиш достатъчно и за двете ни. И ти ще ядеш.
Обичаш омлет, нали?
Обичаме. Харесваме всякакви закуски.
Да, сигурно.
Но ти самата, не вие, а ти…
Зожа обича ли омлет?
Зожа обича…
Аз обичам омлет.
Яла съм броени пъти.
Коя е любимата ти храна?
Сладолед с манго.
Обожавам сладолед с вкус на манго.
В квартала ни идваше мъж с малка количка за сладолед.
Гледах как корабите напускат Гданск.
Бяха нови, отплаваха за пръв път.
Бях на около 10 години
и бях запленена от огромните кораби.
Кой ги е направил?
Защо? Къде отиваха?
Сега вече знам.
Понякога мъжът с количката
ни раздаваше сладоледи на клечка, когато му останеха.
Знаеше, че нямаме пари.
След падането на Желязната завеса
се появиха сладоледи с нови вкусове.
Мента, кафе, праскова.
Но мангото
ми беше любимо.
Благодаря, че сподели с мен.
Зожа?
Ще имаш гост.
Добре, добре.
САЩ - 31 КМ
Превод на субтитрите Анна Делчева