חזרת אלינו.
מנוסוס, אתה שומע אותנו? איך אתה מרגיש?
אתה זוכר מה קרה לך?
הבהלת אותנו כהוגן.
החדשות הטובות הן שהזיהום מגיב לאנטיביוטיקה.
אבל בכל זאת תצטרך להישאר כאן זמן מה.
אתה צריך להתחזק מחדש.
מנוסוס.
אנחנו מבינים שזה הרבה מידע לעכל.
אבל אתה צריך עוד זמן כדי להחלים. הגוף שלך זקוק למנוחה. הוא זקוק…
אני הולך.
כמה אני חייב לכם?
החשבון! כמה אני חייב?
אתה לא חייב לנו כלום.
לא לכם.
לאנשים שהיו כאן קודם.
בית החולים. תפרים, תרופות. כל דבר עולה משהו.
לפני ההצטרפות,
הטיפולים שלך בבית החולים הספציפי הזה היו עולים…
היו עולים לך 8,277.53 בבלבואה או בדולר אמריקאי.
בלבואה?
אני בפנמה?
תצטרך קבלה מפורטת?
אני, מנוסוס אוביידו, חייב לבית החולים הזה 8,277.53 דולר.
פלוס אמבולנס אחד.
בבקשה, אל תקומי.
- סליחה. - העונג כולו שלנו.
תודה.
לחיים.
זה לא מתוק מדי?
אני תמיד חוששת שלא הוספתי מספיק מים.
- זה מושלם. - כן?
כי אני יכולה להוסיף עוד אם את רוצה, מים.
הציור של אוקיף נראה טוב כאן.
התכוונתי להחזיר אותו.
אנחנו חושבים שהוא נראה נפלא שם.
אני…
רק שומרת עליו, למעשה.
הרבה בעלי חיים משוטטים בשטח.
זאבים.
ביזון. ביזונים.
אם הם ישוטטו לתוך המוזיאונים
ויתחילו להתחכך בציורים, זה יהיה…
כן.
זה עלול להיות בעייתי.
אנחנו יכולים לאבטח את כל הבניינים האלה אם את רוצה.
יופי.
זה יהיה נהדר.
שאף ביזון לא יאכל את המונה ליזה.
אני לא יודעת על מה לדבר.
מי אמר שאנחנו חייבות לדבר?
מה דעתך על משחק קופסה?
- את רצינית? - יכול להיות כיף.
בסדר.
אז מה בא לנו?
בננהגראמס?
לא. זה לא יהיה כיף.
את מכירה את כל המילים.
שחמט. לא.
חס וחלילה.
חוץ מזה, חסר לך צריח לבן, שכחת?
אבל נוכל להשיג לך אחד חדש.
מה עוד יש לנו?
סיכון. שליטה עולמית. זה קורע.
בכלל לא ברור לי למה יש לנו אותו.
מה עם המשחק שנהגת לשחק עם בני דודייך?
לאט מדי.
את נותנת לי לנצח? או שאת סתם גרועה בזה?
תמשיכי לשחק ותגלי.
שנים לא חשבתי על המשחק הזה.
לסבתא שלי היו חפיסה כחולה וחפיסה אדומה,
והיא הכריחה אותנו להחזיר את כולם לקופסאות הנכונות לפני ששמנו אותן במקום.
המפסידה תצטרך למיין.
תרצי שבן דודך הנרי יבוא לבקר?
לא ראית אותו מחג המולד 2005.
זה יהיה בדיוק כמו לדבר איתך, נכון?
אז לא.
הוא לא רצה לראות אותי ב-41 הימים האחרונים, אז למה עכשיו?
למה קוראים לזה "ספיד"?
אנחנו לא יודעים בדיוק.
מה זאת אומרת? אתם יודעים הכול.
נכון? ספיד.
אנחנו יודעים שהוא הומצא בבריטניה בשנות ה-80.
יש תיאוריות שונות בנוגע לזהות הממציא שלו אבל אין תשובה ברורה.
מוכנה? ספיד.
ב-1986 אדם בשם…
וואו.
זה לשחק בקלפים עם גוגל.
כולם חזרו עכשיו?
הרוב. בעוד שעה שעתיים כולם יגיעו.
נראה לך…
נראה לכם שתוכלו אולי לשטוף את זה?
- חזרו -
בהחלט.
תודה.
טוב, שיהיה לך לילה טוב.
קרול, אנחנו יכולים להישאר אם את רוצה.
כמה שתרצי.
מה? לא, לא, לא. אני בטוחה שיש לך מה לעשות.
ולי יש מלא מטלות וכדומה.
פשוט נזכרתי פתאום,
שאף פעם לא חשבתי לשאול אותך איפה את גרה.
המושג "בעלות" כבר לא קיים.
אין רכוש פרטי.
כל מקום שנתלה בו את הכובע שלנו הוא ביתנו.
כן, אבל…
כלומר, איפה את ישנה בלילה?
אנחנו יכולים להראות לך.
כולם ישנים ביחד?
למה?
לחסוך בחשמל.
גז טבעי.
יעיל יותר לחמם ולצנן אולם אחד גדול מאשר מאות חדרים קטנים.
זה לא יהפוך לסצנת האורגיה בסוף "המטריקס", נכון?
רק אם תרצי בזה.
אנחנו משתמשים בחללים כאלה בכל העולם.
קניונים, כנסיות, מרכזי כנסים.
רגע, הכלב הזה הוא לא אחד מכם, נכון?
ממש לא.
אף שהוא ילד טוב.
שמו בייר ג'ורדן.
היי. היי, בייר.
היי.
- לא ידעתי שאתם מגדלים חיות מחמד. - אנחנו לא.
אבל כשבעל חיים מסרב להתרחק מבעליו הקודמים, אנחנו מטפלים בו.
בייר אוהב את מלקולם שנמצא שם.
תרצי להישאר איתנו הלילה?
נוכל להציע לך מיטה משלך אם תרצי.
- לא, לא. - בפרטיות.
זה בסדר. אני אזוז הביתה.
מה שמשמח אותך.
אנחנו יכולים להסיע אותך. או את מוזמנת לקחת את המכונית שלנו.
אחשוב על משהו.
אכפת לך אם נשכב?
לא, בבקשה.
- מרכז אירועים ריו רנצ'ו -
היה לנו כיף מאוד איתך.
אנחנו שמחים מאוד לחזור.
כן.
תרצי שנכין לך ארוחת בוקר?
לא. אני אסתדר.
גם לי היה כיף.
- אנשי פרעוש חול קטלני?! -
- רבאן מת (שוב)? הפעם על אמת?!? (לשאול את ואל) -
- לוקשיה מחופשת לפיראטית?! אזכור משייקספיר! -
- להוטים לרצות יתנו לי פצצת אטום?! -
- לא מסוגלים להרוג זבוב -
- אוהבים את כל המטומטמים באותה מידה -
- מנסים לשנות אותי! לא מסוגלים לשקר. -
- הם. אוכלים. בני אדם. -
אין על הנוף הזה.
אני מתה על רכבות.
יש משהו בצליל של צופר רכבת, את יודעת?
מה יש בו?
בחייך, בטח אמרתי לאיזה בן אדם בשלב כלשהו שאני אוהבת צופרי רכבות.
חשבתי שאת יודעת הכול עליי.
את זה לא.
זה…
הצליל הכי בודד בעולם.
איך את עושה את זה?
זה קשור לשדה האלקטרומגנטי של הגוף.
המטען החשמלי הטבעי שלנו, כביכול.
גם לך יש, אבל הוא לא בשימוש.
אז… כמו רדיו?
בערך.
אבל שידור רדיו הוא כמו דיבור.
הוא נעשה במודע.
התקשורת שלנו מתקיימת בתת-מודע.
הומאוסטטית.
כמו נשימה.
אז…
לא. לא.
יש המון דברים שאנחנו עדיין לא ממש מבינים.
למה בכלל אתם עדיין צריכים רכבות?
לחלוקת מזון.
קרול, את בסדר?
כן. אני מרגישה מעולה.
סליחה. תמשיכו.
גם לך זה נעים?
בהחלט.
אז…
כאילו… איך?
כלומר, אני יודעת שעושים לך עיסוי עכשיו,
אבל בעצם את מעסה את עצמך.
כן.
בינתיים, את עושה לי עיסוי בו-זמנית.
- אז, אני מתכוונת… - זה נכון.
איך זה עובד?
כולם מרגישים את מה שאת מרגישה עכשיו?
כל העולם מקבל עיסוי?
לא. לא בדיוק.
זה משהו כמו…
בעשר הדקות האחרונות,
אירעו 1,674 מקרי מוות ו-965 לידות.
ו…
ברגע שאמרנו את זה, גבר בבולגריה שופד בטעות על גדר ברזל.
אלוהים אדירים.
זה בסדר.
אנחנו לא חושבים שהוא ניקב איזה איבר חיוני.
להרגיש הכול בבת אחת יהיה בלתי נסבל.
אבל אנחנו מזהים את זה ברגע שזה קורה.
אנחנו מודעים.
כמו שאנחנו מודעים לכך שיש לך עור ברווז פתאום.
לאחר שכל זה נאמר,
העיסוי הזה… נעים לי.
אז משם זה הגיע.
בדיוק.
זה כוכב, בכל אופן.
קפלר 22?
וכוכב הלכת, שאותו את לא יכולה לראות, הוא קפלר 22-בי.
זה השם שאנחנו נתנו לו. אין לנו מושג איך הם קוראים לו.
הרדיוס שלו גדול בערך פי שניים מרדיוס כדור הארץ
ואנחנו חושבים שכל הכוכב שלהם הוא אוקיינוס אחד ענקי.
לפעמים אנחנו עוצמים את העיניים ומנסים לדמיין אותו.
אני לא בטוחה שאני מסתכלת על המקום הנכון.
כלומר, אני רואה את…
הברבור, אני חושבת.
את רואה כוכב אחד בהיר יותר מהשאר?
כן.
זה דנב.
ואז אם תמתחי קו ישר למעלה מהחלק הראשון של כנף הברבור,
את אמורה לראות נקודת אור זעירה.
אני לא מבדילה בין הנקודות.
יש הרבה זיהום אור שעולה מהעיר.
בואי נראה מה אפשר לעשות בעניין.
וואו.
נסי עכשיו.
נוכל להניח אותו בשבילך במרכז המשקפת.
אולי יהיה לך קל יותר לזהות.
רק רגע. רגע, רגע, רגע.
כן, נדמה לי שאני רואה.
- אני רואה אותו. - כן?
כן.
אז איך האנשים בקפלר 22-בי?
כנראה לעולם לא נדע כלום עליהם.
הם רחוקים מדי.
אבל אנחנו יודעים שאנחנו אוהבים אותם.
ואנחנו אסירי תודה להם.
ואנחנו נגמול להם, ולא משנה כמה זמן זה ייקח.
מה זה אומר?
אנחנו צריכים לחלוק את המתנה שלהם
עם כל מי שעשוי להיות שם.
רק שיהיה ברור, שם "שם"?
איך בדיוק תעשו את זה?
- אות מקפלר 22-בי בונים אנטנה ענקית -
- מכלים את כל החשמל בעולם כדי לשלוח אות לחלל! -
- שינה שיתופית/ כרבול/חום גוף -
- חוסך אנרגיה - סקס? -
- מתקשרים דרך מטען חשמלי של הגוף?? -
- רכבות להובלת אוכל (איכס) -
- מנסים לשנות אותי! זקוקים להסכמתי -
תוכלי לעשות לי טובה?
היי.
תודה. תודה.
העונג כולו שלנו.
זה אומר מה שאנחנו חושבות שזה אומר?
- מה? - חזרת לכתוב?
לכתוב…
"וייקארו". כן.
כן.
היה לי רעיון ופשוט התחלתי למלא את הלוח
ופתאום הטוש שלי התייבש.
אז כן. חזרתי לכתוב.
טוב, אל תיתני לנו לעכב אותך.
אנחנו פשוט מתרגשים כל כך שיהיה לנו משהו חדש לקרוא.
במיוחד "וייקארו" חדש.
רק אם תרצי לשתף אותו איתנו, כמובן.
בלי שום לחץ.
ברור.
כתיבה נעימה, קרול.
- פרי תבלין מנדובי = רעל?! סם חיים?!?! שיקוי אהבה! -
- מה אני יודעת עליהם? כעס = סכנה? -
- איך!? -
דווקא היה טוב.
זה היה קרוב.
הידד.
אל תתנשאי מעליי.
אני אומרת לך.
נשבעת לך, כשהייתי ילדה, הייתי אלופה במשחק הזה.
אנחנו יודעים.
את צוחקת עליי?
אלוהים.
אמרת לי שאף פעם לא שיחקת.
זושיה לא שיחקה.
אבל אנחנו מחזיקים בידע המשולב של כל אלופי הקרוקט בעולם שעודם בחיים.
זה, את יודעת, יתרון קטן.
כן, אני מבינה את זה בהקשר של שחמט וכו',
אבל חבטה בכדור זה זיכרון שרירים.
גם בזה כולכם שותפים?
אולי. ואולי את פשוט גרועה.
- את גרועה, קרול!!!! -
אנחנו עושות את זה.
בסדר. בסדר.
- זושיה 2 קרול 0! -
רק בגלל זה… אני אנצח אתכם, את כל שבעת המיליארדים.
כן. אז,
שבעה מיליארד ישבנים עומדים לחטוף בעיטות.
מותר לנו לשאול שאלה?
כמובן.
מה היה יום הכתיבה הכי טוב שלך?
אין דבר כזה.
באמת?
בחייך. יש לך שם עוד סופרים.
את אמורה לדעת. זה כמו לשאול
מתי היה לך הכי כיף כשקדחו לך בשיניים?
איזו אמנית מיוסרת אומללה שאת.
אגב, זה עדיין תורי.
למה את שואלת?
- פתוח 24 שעות לאכלין -
- כוסות קפה ללא תחתית -
המקום הזה נסגר לפני שנים.
לא חשבתי שאהיה כאן שוב.
אנחנו יכולים להצטרף?
בבקשה, בבקשה.
תודה.
תוכלי לספר לנו מה את מרגישה?
לכבוד יהיה לנו לחלוק איתך את זה.
טוב…
הכול התחיל כאן. כמו שאת יודעת, מן הסתם.
נהגתי לכתוב ביד על פנקסי נייר צהוב
שגנבתי מהעבודה הזמנית שלי.
היו לי איזה 20 פנקסים ונאלצתי לדפדף קדימה ואחורה ולמחוק דברים.
וכל הזמן חלמתי לחסוך מספיק כסף למחשב נייד.
ואז תלשתי את הדפים
והידקתי אותם במהדק מתכת ענקי
שגם אותו גנבתי,
שהיה צורך בשתי ידיים כדי לפתוח אותו
רק במידה שתספיק כדי להוסיף דף אחד.
זה עשה לי שקעים ענקיים בכפות הידיים.
הכול היה סיוט אחד גדול.
והייתה שם מלצרית אחת, ברי.
אהבתי אותה. היא מילאה לי את הקפה כל הזמן.
אף פעם לא הציקה לי על שאני תופסת שולחן לכל היום.
אוי, אלוהים.
- ברי -
קחי את כל הזמן שאת צריכה, חמודה.
המקום הזה.
המקום הזה…
היה המפלט שלי.
הייתי הרוסה כשהוא…
הוא… רגע, הוא נשרף.
בניתם אותו מחדש?
מ… רגע, מכלום?
ממגרש ריק?
אכן.
בחיי, אני מתגעגעת לימים ההם.
עבדתי כל הלילה כדי שאוכל לכתוב כל הבוקר, ואז…
אלה היו הימים הכי טובים.
הכול בסדר?
קרול?
עזבת אותנו בחופזה היום.
הכול בסדר?
כן, נפלא.
סרקזם.
כן.
רוצה משקה? את רוצה משקה.
אנחנו נשתה אחד אם זה ישמח אותך.
אנחנו?
אנחנו חושבים. אנחנו רוצים.
יהרוג אותך אם תגידי "אני"?
- כן או לא? - ברור שלא.
אנחנו…
אני… זה מוזר לי, מבחינה סמנטית.
אבל, כמובן, היא יכולה…
אנחנו יכול…
וואו.
כל המוחות בעולם, ואת לא מסוגלת לנווט כינוי גוף אחד.
בגלל זה את כועסת?
איפה גרה המלצרית ההיא?
ברי.
ב"יום ההצטרפות," כשהיא עדיין הייתה היא, לא את.
איפה היא הייתה?
במיאמי.
בעבודה? בחופשה?
בעבודה. כקוסמטיקאית.
נשואה טרייה.
אבל כבר לא.
אז היא המשיכה בחייה, ומה אז?
גררת אותה בחזרה לכאן כדי לעשות לי הצגות?
קרול, אנחנו לא בטוחים שאנחנו מבינים מה מציק לך.
את יכולה לפרט יותר?
את מנסה להסיח את דעתי.
להטעות אותי.
שחזרת את הדיינר שאהבתי במיוחד,
קפצת משמחה כשאמרתי לך שחזרתי לכתוב,
אבל הכול הצגה.
זה בולשיט מניפולטיבי כי את יודעת שלא הרמתי ידיים.
תודי בזה.
תגידי לי שאת יודעת שאני לא ארים ידיים.
אנחנו יודעים.
הלוואי שכן תרימי ידיים.
אבל נכון גם שאנחנו אוהבים את "וייקארו".
בסדר, כנות.
נלך על זה. כל הקלפים על השולחן.
אני מחבבת אותך.
אתכם, אותך… מה שלא יהיה.
את…
יש בך הרבה דברים שאני מחבבת,
אבל זה?
זה אסון.
זה לא בר-קיימא.
זו מחלת נפש. זו פסיכוזה.
את גוועת ברעב אבל לא מסוגלת אפילו לקטוף תפוח מעץ?
אני… איך…
מישהו צריך לתקן את העולם, גם אם זה אומר שתעזבו אותי שוב.
גם אם זה אומר שאני…
- בוקר טוב. - היי.
כמה זמן את כבר ערה?
די הרבה.
רוצה לקרוא את הפרק הראשון?
אל תשאירי אותי באוויר.
רבאן…
הוא אישה עכשיו.
מה שהיה צריך לקרות מזמן.
אבל חשבתי לעצמי, עכשיו… למה לא?
הגיוני.
אז את מתכוונת פשוט לשנות רטרואקטיבית?
אין צורך.
- זה יכול לקרות באופן קנוני. - איך?
גופן האמת מהספר השני?
לא.
לא, זה לא יעבוד.
- לא… כן, את צודקת. - משני הצורה מגולינבריי.
אני חשבתי על מערות…
- מערות אבלור. - כן.
- אבל הן לא הלכו לאיבוד מזמן? - כן, ברור.
אבל מהו הזמן למישהו כמו רבאן?
הם רק צריכים להשיג את מצפן הזמן
- של קפטן וירג'יל ו… - מצפן הזמן!
- וואו. - חשבתי שלוקשיה
תשתמש במצפן ל…
משהו, בחיי שאני לא זוכרת מה,
אבל זה פשוט הגיוני יותר עם רבאן.
כן.
אז זה מוצא חן בעינייך עד כה?
קרול.
אנחנו…
אני מתה על זה.
ג'ו פאס בגיטרה.
ריי בראון מחזיק את הקצב עם הבס.
מיקי רוקר על הסנר הבוער,
וכמובן, האחד והיחיד, דיזי גילספי בחצוצרה.
ועכשיו ממתק אמיתי.
האזינו ל-"All of You" של מיילס דיוויס בקיי-אייץ'-אן-אם, 92.4 אף-אם.
אני מקווה שאת מכינה מספיק לשתינו.
גם את אוכלת.
את אוהבת חביתות, נכון?
בהחלט.
אנחנו אוהבים כל מאכל של ארוחת בוקר.
ברור, ברור.
אבל את…
"את" בגוף שני יחיד,
זושיה אוהבת חביתות?
זושיה אוהבת…
אני אוהבת חביתות.
לא היו לי הרבה הזדמנויות לטעום חביתה.
מה המאכל שאת הכי אוהבת?
גלידת מנגו.
אני אוהבת מאוד גלידת מנגו.
היה בשכונה שלי איש זקן שמכר גלידת מנגו בעגלה קטנה.
נהגתי לצפות בספינות שהפליגו מגדנסק.
חדשות לגמרי. הפלגה ראשונה.
הייתי אולי… בת עשר?
והייתי מוקסמת מהספינות הענקיות.
מי בנה אותן?
בשביל מה?
לאן הן מפליגות?
עכשיו אני יודעת.
לפעמים הזקן עם העגלה
חילק לנו ארטיקים כשהוא לא הצליח למכור את כולם.
הוא ידע שאין לנו גרוש על הנשמה.
זה היה קצת אחרי שהמדינה נפתחה,
ופתאום היו לו טעמים חדשים.
מנטה, קפה, אפרסק.
אבל מנגו,
היה הטעם שהכי אהבתי.
תודה ששיתפת.
זושיה?
עוד מעט יבוא אלייך אורח.
אוקיי.
אוקיי, אוקיי, אוקיי…
- גבול מקסיקו ארה"ב - 31 ק"מ -
תרגום: גלית אקסלרד