Ти знов з нами!
Ти нас чуєш, Манусос? Як почуваєшся?
Пам'ятаєш, що сталося?
Ти нас добряче налякав.
На щастя, інфекція піддається лікуванню антибіотиками.
Однак тобі, мабуть, доведеться тут трохи побути.
Мусиш набратися сил.
Манусос.
Ми розуміємо, все це нелегко перетравити.
Але тобі ще треба відновитися. Твоє тіло потребує відпочинку й…
Я їду.
Скільки я винен?
Рахунок! Скільки я винен?
Ти нам не винен.
Не вам.
А людям, які тут працювали до вас.
Лікарні. За шви й ліки. Усе коштує грошей!
До приєднання
твоє лікування в лікарні коштувало б…
у бальбоа чи в американських доларах 8 277,53.
У бальбоа?
Я в Панамі?
Потрібна детальна квитанція?
Я, Манусос Ов'єдо, винен цій лікарні 8 277,53 $.
Плюс одну машину швидкої.
ЄДИНА
Не вставай.
- Даруй. - Нам не складно.
Дякую.
За нас.
Не дуже солодко?
Завжди боюся, що не долила води.
- Ідеально. - Так?
Якщо хочеш, я можу долити. Води.
Картина О'Кіф сюди вписалася.
Я збиралася її повернути.
Як на нас, їй тут саме місце.
Я…
узяла її на зберігання, чесно.
По окрузі бродить багато тварин.
Вовків.
Буйвіл. Буйволи.
А якщо вони проберуться в музеї
і почнуть тертися об картини, буде…
Так.
Буде біда.
Якщо хочеш, ми можемо приставити до музеїв охорону.
Чудово.
Це було б чудово.
Щоб буйвіл не зжер «Мону Лізу».
Я не знаю, про що говорити.
А хто сказав, що треба?
Може, зіграємо в настільну гру?
- Серйозно? - Буде нам забава.
Добре.
У що пограємо?
У «Бананограми»?
Ні. Буде нецікаво.
Ти ж знаєш усі слова.
Шахи. Ні.
Боже, ні.
І там же не вистачає білої тури?
Але ми можемо принести нову.
Що тут іще є?
«Ризик». Про завоювання світу. А кумедно.
І як вона тут опинилася?
А гра, в яку ти грала з кузенами?
Не встигла.
Ти мені піддаєшся? Чи реально так паршиво граєш?
Грай далі й дізнаєшся.
Я роками не згадувала про цю гру.
Бабуся мала синю й червону колоди
і змушувала нас складати їх у відповідні коробки, перш ніж прибрати.
Тасує той, хто програв.
Хочеш, щоб кузен Генрі приїхав у гості?
Ти не бачила його з Різдва 2005 року.
Спілкування з ним було б як оце з тобою?
Тоді ні.
Він за 41 день не схотів побачитися, нащо тепер?
А чому ця гра зветься «Плювок»?
Ми точно не знаємо.
Як так? Ви ж знаєте все.
Еге ж? Плювок.
Ми знаємо, що вона з Великої Британії 80-х років.
Існують різні теорії, хто так її назвав, але однозначної відповіді немає.
Готова? Плювок.
У 1986 році такий собі…
Ти ба.
Я ніби з ґуґлом у карти граю.
А всі вже повернулися?
Здебільшого. Треба ще годину-дві.
А ви…
Ви не могли б змити напис?
ПОВЕРТАЙТЕСЬ
Без проблем.
Дякую.
Ну, на добраніч.
Керол, якщо хочеш, ми можемо лишитися.
На скільки забажаєш.
Ні. Тобі, мабуть, є чим зайнятися.
Та й у мене повно хатніх справ.
Я оце подумала:
я ж ні разу не питала, де ти живеш.
Поняття «власність» більше не існує.
Як і приватної власності.
Де притулишся, там і дім.
Ясно, але…
Де ти вночі спиш?
Можемо показати.
Усі сплять разом?
Чому?
Для економії електроенергії.
І природного газу.
Практичніше опалювати та охолоджувати одну велику кімнату, ніж сотні маленьких.
А оргії ж не буде, як наприкінці «Матриці»?
Тільки якщо захочеш.
Ми так живемо по всьому світу.
У ТЦ, у церквах, у конференц-залах.
Цей пес же не один з вас?
Аж ніяк.
Хоч він і хороший песик.
Його звуть Ведмежатко Джордан.
Привіт, Ведмежатко.
Привіт.
- Не знала, що ви тримаєте тварин. - Не тримаємо.
Але коли тварина не хоче залишати колишнього хазяїна, ми про неї піклуємося.
Ведмежатко дуже любить Малкольма, он він.
Хочеш сьогодні поспати з нами?
Якщо хочеш, ми тобі постелимо.
- Ні. - Окремо від усіх.
Не треба. Я поїду додому.
Якщо це тебе ощасливить.
Можемо тебе підвезти. Або ж можеш узяти нашу машину.
Я щось придумаю.
Можна ми ляжемо?
Лягай.
ДІМ КУЛЬТУРИ «РІО-РАНЧО»
Ми провели з тобою чудовий день.
І щасливі повернутися.
Так.
Нам приготувати тобі сніданок?
Ні. Я сама.
У мене теж був чудовий день.
УБИВЧІ БЛОХИ? *ПІЩАНА ПОВІНЬ?
РАБАН ГИНЕ (ЗНОВ?) ПО-СПРАВЖНЬОМУ?
ЛУКАСІЯ – ПІРАТКА? ПОСИЛАННЯ НА ШЕКСПІРА
ПРАГНУТЬ ДОГОДИТИ ДАЛИ Б АТОМНУ БОМБУ
НЕ ВБИВАЮТЬ, НАВІТЬ МУХ
НЕ МАЮТЬ УЛЮБЛЕНЦІВ
ХОЧУТЬ МЕНЕ ЗМІНИТИ! ЧЕСНІ. НЕ БРЕШУТЬ.
ВОНИ. ЇДЯТЬ. ЛЮДЕЙ.
Прекрасний краєвид.
Як же я люблю поїзди.
Є щось особливе в гудку поїзда.
Що саме?
Я комусь з людей та казала, що люблю гудки поїздів.
Я думала, ви все про мене знаєте.
Не це.
Це…
найсамотніший звук у світі.
Як ти це робиш?
Завдяки електромагнітному полю тіла.
Через наш природний електричний заряд, так би мовити.
Ти теж його маєш, просто не користуєшся.
То… це неначе радіо?
Щось таке.
Але радіосигнал схожий на розмову.
Він усвідомлений.
А наше спілкування несвідоме.
Гомеостатичне.
Як дихання.
Отже…
Ні.
Ми ще багато всього не розуміємо.
А навіщо вам тепер поїзди?
Для доставки продуктів.
Усе добре, Керол?
Так. Я в нормі.
Вибачте. Продовжуйте.
Тобі теж подобається масаж?
Ще й як.
То…
А… як?
Я розумію, що тобі зараз роблять масаж,
але технічно ти робиш його сама собі.
Так.
І водночас робиш масаж мені.
- То… - Це правда.
Як це діє?
Чи всі відчувають те, що відчуваєш зараз ти?
Масаж роблять усьому світові?
Ні. Не зовсім.
Скоріше…
За минулі десять хвилин
зареєстровано 1 674 смерті та 965 народжень.
І…
Якраз щойно чоловік у Болгарії випадково наштрикнувся на залізний паркан.
О господи.
Він живий.
Не думаємо, що він проколов собі життєво важливі органи.
Відчувати все й одразу було б нестерпно.
Але ми знаємо, що й де відбувається.
Ми в курсі всього.
І в курсі, що в тебе щойно побігли по шкірі мурашки.
Якщо узагальнити сказане,
відчуття від масажу приємні.
То от звідки воно взялося.
Так.
Це така зірка.
Kepler-22?
А планета, якої звідси не видно, – Kepler-22b.
Так її звемо ми. Ми не знаємо, як її звуть вони.
Її радіус десь удвоє більший за земний,
і ми думаємо, що їхня планета – один величезний океан.
Іноді ми заплющуємо очі й пробуємо її уявити.
Не впевнена, що я дивлюся куди треба.
По-моєму, я бачу…
Лебедя.
А бачиш зірку, яскравішу за інші?
Так.
Це Денеб.
Якщо провести пряму лінію вгору від першої ділянки крила,
то побачиш крихітну цятку світла.
Я не відрізню одну точку від іншої.
Це через світлове забруднення від міста.
Зараз ми це виправимо.
Ого.
Глянь тепер.
Ми можемо розмістити зірку по центру окуляра.
Так буде легше її побачити.
Ой, стривай. Чекай.
Здається, я її бачу.
- Бачу. - Так?
Бачу.
Так.
А які вони, люди з Kepler-22b?
Ми, мабуть, нічого про них не узнаємо.
Вони дуже далеко.
Але ми знаємо, що любимо їх.
І вдячні їм.
І будемо й надалі сіяти добро, хоч як довго це буде.
Як це розуміти?
Ми маємо ділитися їхнім даром.
З усіма, хто є десь там.
Просто для ясності: десь там – тобто «десь там»?
І як ви це зробите?
СИГНАЛ З KEPLER-22B БУДУЮТЬ ВЕЛИКУ АНТЕНУ!
НАДСИЛАЮТЬ СИГНАЛ У КОСМОС УСІЄЮ ЕНЕРГІЄЮ ЗЕМЛІ!
СПІЛЬНИЙ СОН/ ОБНЯВШИСЬ /ТЕПЛО ТІЛА
СЕКС? – ЕНЕРГООЩАДНИЙ
СПІЛКУЮТЬСЯ ЕЛЕКТРОЗАРЯДОМ ТІЛА?
ПОЇЗДИ ПЕРЕВОЗЯТЬ ЇЖУ (ФЕ)
ХОЧУТЬ МЕНЕ ЗМІНИТИ! ПОТРІБНА МОЯ ЗГОДА
Зробиш мені ласку?
Привіт.
Дякую.
Будь ласка.
Це те, про що ми думаємо?
- Що? - Ти знов пишеш?
Пишу…
Про Вайкаро. Так.
Так.
Мені на думку спала одна ідея, і я почала виписувати її на дошку,
поки не списала весь маркер.
Тож так. Я знов пишу.
Тоді не будемо тебе затримувати.
Нам уже кортить почитати щось новеньке.
Ще одну книжку про Вайкаро.
Авжеж, тільки якщо захочеш дати її почитати.
Ми на тебе не тиснемо.
Аякже.
Приємного писання, Керол.
МАНДОВІЙСЬКІ ПРЯНОЩІ = ОТРУТА? ЛЮБОВНИЙ ЕЛІКСИР!
ЩО Я ПРО НИХ ЗНАЮ: ГНІВ = НЕБЕЗПЕКА?
ЯК?!
Хороший удар.
Ти майже забила.
Ура.
Не потурай мені.
Кажу тобі.
Богом клянуся, малою я була в цій грі асом.
Ми знаємо.
Ти це серйозно?
Господи.
Ти ж казала, що раніше не грала.
Зося не грала.
Але ми маємо сукупні вміння всіх іще живих чемпіонів з крокету,
і в цьому наша невеличка перевага.
У грі в шахи я це ще зрозумію,
але бити по м'ячу – це м'язова пам'ять.
Вона у вас теж одна на всіх?
Можливо. А може, це ти так відстійно граєш.
ТИ ВІДСТІЙНО ГРАЄШ, КЕРОЛ!
От, значить, як?
Добре. Нехай.
ЗОСЯ 2 КЕРОЛ 0!
За це я розгромлю усі сім мільярдів вас.
Так,
надеру сім мільярдів дуп.
Можна щось спитати?
Питай.
Який був твій найкращий день писання?
Такого немає.
Справді?
Серед вас же є інші письменники.
Ви мали б знати. Це все одно що спитати:
«Що було найцікавіше у свердлінні зубів?»
Бідолашна ти змучена письменниця.
До речі, зараз моя черга.
А чому ти питаєш?
ВІДЧИНЕНО ЦІЛОДОБОВО
БЕЗДОННІ ЧАШКИ КАВИ
Ця кав'ярня була багато років закрита.
Не думала, що ще повернуся сюди.
Можна нам до тебе?
Сідай, будь ласка.
Дякую.
Не поділишся своїми враженнями?
Ми мали б за честь розділити їх з тобою.
Ну…
Усе почалося саме тут. Як ти, мабуть, знаєш.
Я писала від руки у жовтих блокнотах.
Які вкрала на тимчасовій роботі.
У мене їх було штук 20, і я їх списувала з обох сторін, вічно щось викреслювала.
Постійно мріяла накопичити достатньо грошей на ноутбук.
А потім виривала сторінки
і скріплювала їх величезним металевим затискачем,
який теж украла
і який мусила розгинати двома руками,
щоб устромити ще хоч одну сторінку.
У мене на долонях лишалися такі вм'ятини.
То був якийсь кошмар.
І там ще була одна офіціантка, Брі.
Я її любила. Вона постійно доливала мені каву.
І не сварила, що я цілий день займаю столик.
Боже мій.
БРІ
Сиди, скільки треба, кицю.
Ця кав'ярня.
Ця кав'ярня…
була моїм сховком.
Я була розбита, коли її…
її… Стоп, вона ж згоріла.
Ви її відбудували?
З… Чекайте. З нуля?
З порожнього місця?
Так.
Як же я скучила за тими днями.
Я ночами працювала, щоб писати цілий ранок, а потім…
То були найкращі дні.
Щось не так?
Керол.
Ти сьогодні так скоро поїхала.
Усе добре?
Так, просто чудово.
Сарказм.
Так.
Випити хочеш? Ти хочеш випити.
Ми вип'ємо, якщо це тебе потішить.
«Ми».
«Ми думаємо. Ми хочемо».
Тебе вб'є, якщо скажеш «я»?
- Уб'є? - Авжеж, ні.
Для нас…
Для мене… це незвично, в семантичному плані,
але, звісно, вона може…
Ми м…
Ого.
З усіма розумами світу не можеш назвати один займенник.
Ти тому зажурилася?
Де жила та офіціантка?
Брі.
У «день приєднання», коли вона ще була собою, а не вами.
Де вона була?
У Маямі.
Працювала? Чи відпочивала?
Працювала. Косметологом.
Недавно вийшла заміж.
Але більше не заміжня.
Тобто вона щойно налагодила життя, а що потім?
Ви знов притягли її сюди, щоб вона грала роль офіціантки?
Керол, ми не розуміємо, що тебе бентежить.
Можна конкретніше?
Ви хочете відвернути мою увагу.
Збити мене з курсу.
Відбудували мою улюблену кав'ярню,
стрибаєте з радості, коли я кажу, що знов пишу,
але це все фальш.
Ви мною маніпулюєте, бо знаєте, що я не здалася.
Визнай це.
Скажи, що ви знаєте, що я не здамся.
Ми знаємо.
Хотіли б, щоб здалася.
Але ми справді любимо «Вайкаро».
Давай по-чесному.
Кажімо, як є. Карти на стіл.
Ти мені подобаєшся.
Ви, люди. Ви… Ти… хай хто ти.
Ти…
Мені багато що в тобі подобається,
але оце?
Це повна фігня.
Яка на голову не налазить.
Якась нездорова штука. Психоз.
Ви голодуєте й навіть не можете зірвати з дерева яблуко?
Я… Як…
Хтось має навести у світі лад, навіть якщо ви всі знов мене покинете.
Навіть якщо я…
- Добрий ранок. - Привіт.
І давно ти прокинулася?
Давненько.
Хочеш почитати першу главу?
Не тягни.
Рабан…
тепер жінка.
Давно було пора.
Але я оце подумала, чом би й ні?
Розумно.
То ти перепишеш факти?
Нема потреби.
- Це можна зробити канонічно. - Як?
Джерело Істини з другої книжки?
Ні.
Ні, не годиться.
- Ні, твоя правда. - Перевертні Ґоллінбрея.
Я думала про Печери…
- Печери Авалору. - Так.
- А вони хіба не загубилися в часі? - Ну, так.
Але що таке час для такої, як Рабан?
Їй лише треба роздобути в капітана Верґілія
- часовий компас і… - Часовий компас!
- Ти ба. - Лукасія могла б
використати компас для
хоч убий не пам'ятаю чого,
але це ж для Рабан значно логічніше.
Так.
То тобі поки що подобається?
Керол.
Ми…
Я в захваті.
Джо Пасс на гітарі.
Рей Браун тримає бас-гітару.
Міккі Рокер на ударних,
і, авжеж, незрівнянний Діззі Ґіллеспі на трубі.
І скарб для меломанів:
Майлз Девіс з піснею «All of You» на радіостанції KHNM, 92.4 FM.
Надіюся, ти готуєш на нас двох.
Ти теж їстимеш.
Ти ж любиш омлет?
Ми любимо.
Ми любимо будь-які сніданки.
Авжеж. Це ясно.
Але ти… ти.
«Ти» в одній особі…
Зося любить омлет?
Зося любить…
Я люблю омлет.
Я не мала нагоди його скуштувати.
А яка твоя улюблена страва?
Мангове морозиво.
Я люблю мангове морозиво.
У моєму районі жив літній чоловік, який продавав його з маленької ятки.
Я спостерігала за кораблями, що відпливають з Ґданська.
За геть новими. Їхній перший рейс.
Мені було… років десять.
І велетенські кораблі мене зачаровували.
Хто їх збудував?
Навіщо?
Куди вони пливуть?
А тепер я знаю.
Іноді чоловік з яткою
роздавав нам ескімо, коли у нього їх було забагато.
Він знав, що грошей ми не мали.
Країна щойно відкрила кордони,
і в нього раптом з'явилися нові смаки.
М'ятне, кавове, персикове.
Але мангове
було моє улюблене.
Дякую, що поділилася.
Зосю.
До тебе їде гість.
Терпи.
Терпи, терпи.
КОРДОН МІЖ МЕКСИКОЮ ТА США 31 КМ
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова