Downloaded from YTS.MX
ЗАТИШНЕ РІЗДВО
Official YIFY movies site: YTS.MX
«ПОДОРОЖУЙ МУДРО»
ПРИГОДИ ЧЕКАЮТЬ
ВЕСЕЛОГО РІЗДВА З ТЕПЛИМИ ПОБАЖАННЯМИ
«ЛЮКС ВОЯЖ» НЕ МЕРЗНІТЬ ЦІЄЇ ЗИМИ
«ЛЮКС ВОЯЖ» ЗИМУЙТЕ В ТРОПІКАХ!
НОВЕ ВІДЕО! «ПОДОРОЖУЙ МУДРО» З...
«ПОДОРОЖУЙ МУДРО»
Фрое Вайнахтен, тобто веселого Різдва.
Привіт. Це я, Трейсі Вайз.
Перед тим, як провести затишне Різдво в Штатах,
я злітала до озера в Швейцарії.
Тут можна покататися на лижах у дивовижних Альпах
або залишитися в місті пити традиційний швейцарський глювайн.
Якщо надворі погана погода,
можна провести затишне Різдво у Швейцарії.
І пам'ятайте: подорожуючи мудро, подорожуйте більше.
МАРК ПРОПУЩЕНИЙ — АУДІО
Гей, Трейс, знову не застав.
Мою останню зустріч у Парижі скасували, повертаюся в США раніше.
Тому так, спробуймо втекти. Начаклуй нам щось, як ти вмієш.
Це Хлоя, моя колега.
Я маю бути на якійсь Брю Мішель,
але я точно заблукав.
До зустрічі.
ВІТАЄМО В ГОТЕЛІ «СІЛВЕР-ПІК» Є ВІЛЬНІ НОМЕРИ
Фрое Вайнахтен, тобто веселого Різдва.
Привіт. Це я, Трейсі Вайз.
Перед тим, як провести затишне Різдво в Штатах,
я злітала до озера в Швейцарії.
Тут можна покататися на лижах у дивовижних Альпах
або залишитися в місті пити традиційний швейцарський глювайн.
Мамо, тітко Барб, хочу вам дещо показати.
Якщо надворі погана погода,
можна провести затишне Різдво у Швейцарії.
- Подорожуючи мудро, подорожуйте більше . - Подорожуючи мудро, подорожуйте більше.
Це її гасло. Розумієте? Вона Вайз, тобто мудра.
Так.
Що ж, це мило, але до чого тут ми?
Може, хай приїде рекламувати готель.
Думаєш, у «Сілвер-Пік», Вермонт, приїде знаменита блогерка?
Тітко Барб, так, чому ні? Вона вже була на Фіджі,
у Феніксі, Монреалі, Аризоні.
Чому б не «Сілвер-Пік» на Різдво? Вдалий час.
Але, Ґреме, з якою метою?
Нам потрібні клієнти, а не запрошені блогери.
Саме так, мамо.
Це перше Різдво з відкриття готелю «Парк-В'ю». У нас...
нуль гостей на Різдво.
А я?
Будь ласка, Барб. Ти народилася в цьому домі, як і я.
Чи ти забула, що ми сестри?
Я лише кажу, що якщо невеликий відсоток її підписників приїде до нас,
різниця буде суттєва.
Моїм підписникам, які вважають моє життя мрією:
навіть я власноруч прикрашаю пряникову хатку,
а мій хлопець сидить поруч, заповнює бухгалтерські звіти.
Але треба цінувати затишний вечір, коли є така нагода.
До моєї наступної подорожі пам'ятайте: подорожуючи мудро, подорожуйте більше.
Романтична поїздка.
Ми запросимо Трейсі з її хлопцем сюди в романтичну зимову поїздку.
Гарячий шоколад біля каміна, сутінкові прогулянки в снігу,
вечеря при свічках на двох.
Так.
Гарна ідея.
Я їй зараз напишу.
Запитай, чи є в неї гарні подружки для Ґрема.
МИР
ГОТЕЛЬ «СІЛВЕР-ПІК»
«Привіт, Трейсі, запрошуємо вас із Марком
на романтичний відпочинок у нашому готелі "Сілвер-Пік"».
ГОТЕЛЬ «СІЛВЕР-ПІК» СІЛВЕР-ПІК, ВЕРМОНТ
Іду!
То куди подорожуєш цього разу?
Ти не повіриш. Мене щойно запросили
в один чудовий готель у Сілвер-Піку, Вермонт.
Ти маєш це побачити.
Власники, Сара й Ґрем Купери,
запросили мене з хлопцем на романтичний відпочинок.
Це доля,
бо ми з Марком говорили, обмінювалися аудіоповідомленнями,
що треба побути разом на Різдво і...
Годі, Енні, не роби так.
Як? Отже, ти їдеш у Вермонт із Марком з роботи.
- Чудово. - Коли ти змиришся?
Він мій хлопець більше року.
Так, але ти зустрічалася з ним особисто лише три місяці.
Думаю, більше.
Я переживаю, що тобі більше подобається ідея Марка, ніж він сам.
Як це взагалі розуміти?
На папері? Він ідеальний.
Гарний, освічений, має чудову роботу.
Їздить по роботі, тож розуміє цю частину твого життя.
Так. І він хороший хлопець.
Він хороший хлопець.
Але хіба цього досить?
Я хочу, щоб ти раділа, мала натхнення, була закохана по вуха.
Я хочу, щоб у тебе були прекрасні стосунки,
а не хороші.
А якщо найбільше, що у вас спільного, — це бонусні милі?
Гаразд, я сказала, що хотіла.
Якщо Марк — той єдиний, я тебе підтримаю.
Аби ти була щаслива.
- Ти ж це знаєш? - Звісно. Ти прекрасна подруга.
- І в тебе дитя-янголятко. - Вона янголятко, коли спить.
Тобто завжди.
Вона міцно спить.
Проблема з життям там, де працюєш — ніколи не йдеш з роботи, так?
Так. Я бачу це так:
якщо Трейсі приїде, житиме в цьому номері.
Хочу, щоб усе було ідеально. А ці замки? Дуже примхливі.
Котику, сподіваюся, ти знаєш, як я ціную
все, чим ти пожертвував, щоб втримати готель на плаву.
Я б не впоралася без тебе.
Тато пишався б тобою.
Не хвилюйся, ми повернемо готель на пік популярності.
До того ж не всі хочуть жити
в новому, сучасному, висококласному готелі, так?
Може, в «Парк-В'ю» і є джакузі в кожному номері,
але чи є в них мої булочки з бузиною і медове масло?
- Нема. - Нема.
- Ні. - Ні.
На кухні є?
- Так. - Зараз?
- І масло? - Так.
Ідеально.
Невідомий номер.
- Цікаво, хто дзвонить. - Дізнаймося.
Енні.
Енні? Мені дуже шкода.
Мені потрібна Трейсі Вайз.
Так. Вітаю, я слухаю. А хто це?
Перепрошую.
Вам, мабуть, цікаво, хто цей тип, що дзвонить.
Мене звати Сем Філліпс. Я директор журналу «Люкс Вояж».
Того самого журналу «Люкс Вояж»?
У Трейсі є всі ваші номери.
Ну, не всі 276. Я... Святкові випуски важко знайти.
Я дуже радий, що ви фанатка «Люкс Вояж»,
бо я теж ваш фанат.
Вибачте, мій рейс за кілька хвилин.
Я дзвоню тому, що хочу запропонувати вам...
Тестове завдання, писати для журналу «Люкс Вояж».
Я... Семе, це... Це прекрасна нагода.
Надішлю вам список готелів.
Скажіть, який оберете, ми забронюємо номер,
ви напишете статтю.
Якщо буде добре, візьмемо вас на повний робочий день.
П'ятизіркові готелі,
міжнародні перельоти за наш рахунок,
щотижнева колонка і висока заробітна плата.
Що скажете?
Я згодна.
Чудово. Що ж, скоро поговоримо.
Добре, прекрасно. Семе, якщо дозволите спитати, куди ви летите?
У маленьке містечко Рованіємі у Фінляндії. Біля Полярного кола.
І фінни наполягають, що там справжній дім Санта-Клауса.
Полярне сяйво приголомшливе.
Це вам приклад місця, куди ви зможете одного дня поїхати.
Уже надсилаю листа. Бувайте.
- Це щойно сталося? - Так.
- Куди він тебе відправляє? - Зараз перевірю пошту.
Добре.
Ось. Отже. «Шановна пані Вайз,
треба оцінити деякі готелі.
Ферфакс, Вірджинія.
Аллентаун, Пенсильванія.
Колумбус, Огайо».
Під час першої поїздки дім Санти не світить. Справедливо.
«Форт-Лодердейл, Флорида».
Нічого собі. Гаразд. Там жарко.
Не може бути. Що? Оце справді доля.
Останній готель у списку — «Парк-В'ю» у Сілвер-Піку, Вермонт.
Стій, це конфлікт інтересів — два готелі в одному місті одночасно?
Тебе не просять підписати угоду про ексклюзивність,
почни з «Парк-В'ю», а потім переходь до того іншого.
Це не конфлікт інтересів. Це зручно.
Ще й як!
Тихенько, прошу.
Гаразд, Маркусе, ось твій бутерброд.
Долити кави чи...
Привіт. Я Дженні. Вітаємо «У Макса».
Що вам принести?
Я хотіла випити кави,
але мушу спитати про молочний коктейль тижня.
Пряниковий. З крихтами пряників зверху.
- Звучить краще, ніж кава. - Розумний вибір.
Приїхала в Сілвер-Пік.
Зупинилася в цьому чарівному кафе.
П'ю пряниковий молочний коктейль,
а потім у «Парк-В'ю».
Я обрала не ту роботу.
Це вам.
- Дякую. - Прошу.
- Привіт. - О, привіт.
Ні, це...
Це мій чоловік. А не стандартне місцеве привітання.
Сподіваюся.
Дене, це...
- Трейсі. - Вітаю.
- Ви проїздом? - Як більшість.
Я їхала саме сюди.
Сподіваюся, не зупинитеся в пафосному «Парк-В'ю».
- Ну... - Любий, вона може жити, де хоче.
Ми дружимо з родиною, у якої є сімейний готель.
Тому трохи упереджені.
- Так. Ґрем мені, як брат. - Чекайте, Ґрем Купер?
- Так. - Знаєте Ґрема?
- Ні, не зовсім. - Хто мене знає?
Я... Ой, я...
Ой.
Мені дуже шкода.
Трейсі.
- Ґреме? - Так.
- Ви знайомі? - Ні. Я думала, ви старший.
- Я щось не те сказав? - Ні, я просто... Я...
Коли ви написали мені, підпис був «Сара і Ґрем».
от я й припустила...
- Сара — моя мати - Я заплуталася.
- Ви знаєте одне одного. - Так.
Ні. Онлайн.
Це Трейсі Вайз. Та тревел-блогерка. Напише відгук про готель.
А, Трейсі. Ви — та сама Трейсі.
«Подорожуй більше, подорожуючи мудро».
- Це я. - Це вона.
То ви не зупинитесь у «Парк-В'ю». Жахливий готель.
- Я... - Бачу, ви знайшли кафе.
І скуштували найкращий коктейль у місті, ми приберемо це з туру Сілвер-Піком.
Мені дуже шкода.
- Ні, все гаразд. - Я принесу вам інший.
- Ґреме, кави? - Так, мем.
Зроби два коктейлі.
То ви вже тут?
Ну, так. Але я...
- Літаком чи авто? - Літаком...
Я швиденько подзвоню, тоді заберу ваш багаж і відвезу в готель.
Я... Ґреме.
Ого, для вас він старається, Трейсі.
Ось що таке бути крутою блогеркою.
Я не така крута.
Добре.
Готель «Сілвер-Пік».
Мамо, Трейсі Вайз уже тут.
- Де? - Тут.
Було б добре знати, де ти.
Я в кафе, і вона тут.
Вона мала бути за кілька днів.
Ми не готові.
Що, та блогерка?
- То готуйся, бо вона тут. - Ти казав.
- Добре. - Добре.
- Що ж, весело.
Так, ось, прошу.
Ніяких коктейлів, містере.
Сьогодні заходив доктор Стоун.
Після огляду ти не сказав про підвищений холестерин.
Усе гаразд. Звичайна клієнтка, так?
Відома певним людям впливова клієнтка
з хлопцем.
Що?
Точно, хлоп... А де той хлопець?
Трейсі. Гарний номер у готелі. Гадаю, вам сподобається.
Не сумніваюся.
А де ваш хлопець? Зачекаємо на нього?
- Марк? - У вас є хлопець?
Так. Мама казала, ви замовляли романтичний відпочинок.
Так, це правда.
Так. Просто його затримали на кілька днів через роботу,
можливо, мені доведеться побути тут ще кілька днів.
Звичайно. Номер вільний.
У тому й проблема.
- Ну що, ходімо? - Так, звісно. Так.
- Дякую за... - Дякую, друзі, щиро.
Було приємно познайомитися.
- Було чудово. - Навзаєм.
- Ще побачимося. - На мій рахунок. Дякую.
Після вас.
- Буде цікаво. - Так.
- Деніеле Вілсоне. - Що?
ВІТАЄМО В ГОТЕЛІ «СІЛВЕР-ПІК» Є ВІЛЬНІ НОМЕРИ
Ось.
Дозвольте я візьму.
Дякую.
Прошу.
Я швиденько подзвоню, але зараз підійду.
- Гаразд. - Добре.
Привіт, Трейс. Як ти?
Марку?
Ти збираєш речі. Чудово.
Бо я, власне...
У Вермонті все переплуталося, і я вже в сімейному готелі.
Але нічого. Я можу змінити план.
Людей лише двоє. Скільки їм треба випічки?
Хтось більше любить кекси. Просто кажу.
І ще я старша й мудріша сестра.
Твої булочки теж неймовірно смачні.
Де Трейсі?
Ти загубив їх дорогою з кафе?
Спокійно. Вона комусь дзвонить. Ясно?
І вона сама. Поки що.
Її хлопець прийде пізніше.
А ще вона рано. Чи я переплутала дати?
- Чудовий початок, правда? - Саро, все буде добре.
Це ж ти кажеш мені пекти кекси. Щоб я накручувалася.
Я переїду в готель після поїздки, але можеш під'їхати завтра?
Марку?
Власн, я збираю речі не у Вермонт.
- Добре, гадаєш... - Трейсі, послухай...
Я ще маю дещо закінчити, щоб укласти угоду, тому я...
Я повертаюся в Париж.
Але...
ти щойно звідти.
Я багато про це думав,
про те, як нам важко узгодити графіки,
щоб просто бути разом.
Є таке.
Тому я й спланувала цю поїздку, щоб відновити зв'язок.
Але в цьому й річ. Що буде після Різдва?
Ти про що?
Коли в мене буде контракт на кілька місяців,
а ти літатимеш у чергові далекі краї.
- Особливо з новою роботою. - На яку ще не взяли.
І я ще не знаю, чи настільки все зміниться, і...
І мені завжди здається, що тобі нудно слухати про мою роботу.
Зовсім ні.
Облиш. Тобі нецікава амортизація,
ліквідовані активи чи викуп керівництвом пакету акцій.
Вибач, якщо я не зацікавилася. Я...
Марку, я не знала, що це тебе турбує.
Але...
я можу над цим попрацювати. Можна...
Можна попрацювати над цим разом.
Але в цьому й річ, Трейсі. Чи варто аж так старатися?
Ти про що?
Може, це просто не найкраща ідея.
До чого ти хилиш?
Може, варто покласти цьому край.
Вона просто стоїть там.
Тітко Барб! Якщо вона обернеться і побачить, що ти шпигуєш,
буде незручно.
- Вона зайде, як буде готова. - Так.
Трейсі, так? Надворі холодно.
Заходьте до нас.
Вітаю.
Так, звісно. Вибачте, я обдумувала... дещо.
Можна взяти ваше пальто?
Віднесеш сумки міс Вайз у номер?
Звіть мене Трейсі.
Хочете чаю?
Кави? Теплого яблучного сидру?
У нас нема сидру, але я зготую, якщо хочете.
Моя сестра чудово готує.
Я? У мене й вода підгоряє.
Чаю, якщо можна. Дякую.
Мої бузинові булочки, прямо з духовки.
Ого, на вигляд смачні.
Я боялася, що ви з Марком більше любите кекси.
- З Марком? - Він їде своїм авто?
Ми знаємо, що він теж їздить по роботі.
Он як?
Ґрем показав нам ваш профіль. Що тут скажеш? Я підсіла.
Ви буваєте в таких чудових місцях. І ви з ним — чарівна пара.
Ну, ми...
Дякую.
Це спрацює.
Правда ж?
Відразу можна не помітити,
але Сілвер-Пік — ідеальне місце
для романтичних вихідних.
У нас колись були щорічні різдвяні танці.
Рік за роком, 23 грудня.
Завжди була така чудова атмосфера.
На тих танцях зійшлося багато пар.
- У тому числі вона й батько Ґрема. - Так.
Що ж, це так мило, але я дуже стомилася з дороги.
Ви не проти, якщо я піду нагору, відпочину й розпакую речі?
Звісно, показати вам ваш номер?
Ні, не треба. Я знайду.
- Було дуже смачно. - Дякую.
- Прошу. - Кличте, якщо щось знадобиться.
- Згода. - Добре.
- Привіт. - Привіт.
Здається, ви зайшли не туди.
Я побачила, що ви там стоїте, і...
Ні, я готував номер для вас.
- Ясно. - Так.
Це все ви?
Так.
- Це була ваша кімната в дитинстві? - І зараз моя.
Ви тут живете?
У сімейних готелях так завжди. Власники зазвичай там і живуть, щоб...
- Так. Я просто... - Ага. Допомагати гостям.
Так. Я знаю. Я думала, власниці — ті дами.
Так і є. Я їм допомагаю.
Моя мати керує готелем уже, не знаю, понад 30 років.
Моя тітка Барб «гостює». Зимує в тропіках, але навпаки.
Вона переїхала у Флориду, але живе тут від Дня подяки до Нового року.
- Це весело. - Так.
Показати вам ваш номер?
- Так. Так, звісно. - Так.
Вибачте.
- Ні, все гаразд. Після вас. - Добре.
Незручно? Та яке.
Отже, ванна там.
Додаткові ковдри, рушники, подушки,
а ця подушка нагадує веселитися.
Це щось нове.
Сніданок о сьомій.
Щось іще підказати?
Слухайте, варто сказати, що коли я тоді дзвонила...
Вибачте, що заважаємо.
Перша з багатьох дрібничок під час ваших романтичних вихідних.
Ого. Неочікувано.
Ми чекаємо зустрічі з Марком.
«Парк-В'ю» — не єдиний романтичний готель у місті.
Щойно відкрившись, вони поставили під загрозу наш готель.
До минулого року це був єдиний готель тут.
Бабс, не варто...
Трейсі, у нас усе добре.
Але, звісно, ми б хотіли розширитися.
Так.
Дамо їй відпочити.
Гаразд. Він сказав, де рушники?
- Так. - А ковдри?
- Так. - А що сніданок о сьомій?
Ще щось треба?
Звісно. Гаразд.
Вибачте.
Полуниці — гарний штрих.
Поки що все йде чудово.
Що скажеш? Чудовий початок?
Прекрасний. Так.
Чудовий початок.
А потім вони принесли в мій номер шампанське й полуницю в шоколаді.
І отак я провела тут першу годину.
- Повірити не можу щодо Марка. - Ти ж цього хотіла.
Ти місяцями просила мене порвати з ним.
Я б ніколи не сказала тобі рвати стосунки.
Я твоя найкраща подруга, я допомагаю тобі розібратися.
Еге ж. Ти ледь помітно натякала.
Це щоб ти зрозуміла, що варта кращого,
а не щоб він порвав з тобою по телефону на Різдво.
Терпіти його не можу.
Гадаєш, Купери помітять,
якщо я напишу відгук про романтичні вихідні в готелі,
проведені без партнера?
Вони ненавидять «Парк-В'ю».
Це їхній єдиний конкурент, тому про нього ні слова.
Усе складається не так, як я думала.
Трейс, ти мільйон разів подорожувала світом
сама.
Несподіванки, зустрічі з різними людьми —
це для тебе запросто.
І на мою думку, не завадило б трохи скинути швидкість.
Мабуть, твоя правда.
Гаразд, я пішла. Поцілуй від мене малечу.
Звісно. Побачимося за кілька днів. Люблю тебе.
- Що це? - Привіт.
Доброго ранку.
- Привіт. - Привіт.
Є пропозиції, чим зайнятися в місті?
У нас є кілька ідей.
Є ідеальні заняття для вашого романтичного відпочинку.
Найкращою романтичною подією були б різдвяні танці Сілвер-Пік.
Ви вже казали. Звучить чарівно.
- Але ви трохи спізнилися. - Так.
Як це? Ще навіть не Різдво.
- Спізнилися на п'ять років. - Тоді танці були востаннє.
Це було так весело.
Мені необов'язково шукати так звані романтичні заняття,
оскільки я тут сама.
- Прикрашати печиво? - Звучить весело.
Чекайте. Сьогодні останній день ярмарку. Не пропустіть.
Якщо Марк не встигне, Ґрем вас відвезе.
- Що? - Чудова ідея.
Ґрем знає місто, як свої п'ять пальців.
- Я не хочу вам заважати. - Ви не заважатимете.
І було б добре мати екскурсовода.
- Але я не тисну. - Тоді все вирішено.
- Так? - Так?
Так. А тепер дістаньмо вам фартух і спечімо печиво.
Добре, чудово.
ВЕСЕЛОГО РІЗДВА
Агов, нема чого стояти й їсти печиво.
Допомагай прикрашати. Дай йому фартух.
Дегустація — це теж робота. Просто кажу.
Як там у Швейцарії?
Це було неймовірно. Дякую, що спитали. Я в захваті, що ви дивитеся мій блог.
Дякую, що запросили мене сюди. Мені так весело.
Востаннє я прикрашала печиво в дитинстві.
Тут це традиція.
Цей красень у дитинстві,
бувало, робив сніговиків, але з чотирьох печивок,
бо одне мусив з'їсти під час прикрашання.
- Щоразу. - Це правда.
- Ви й зараз це робите? - Так.
Для роботи треба, щоб було пальне. Так?
Я знаю, що до чого. Є система.
- Я зроблю сніговика. - Гаразд.
- Зробімо це. - Чудово.
Знаєте що? Уже пізно.
Їдьте на ярмарок.
- Так, справді. - Гаразд.
Мені потрібна ваша думка. Це дуже серйозне рішення.
Олень чи різдвяні гірлянди?
У разі сумнівів я за оленів.
Гарний вибір.
Я візьму з оленем, будь ласка.
Дякую, що привезли мене сюди. Мені так весело.
Тут так святково і так гарно.
І я люблю зазирати в кіоски, дивитися, що продають.
Дякую.
Я наче в сніговій кулі.
Пам'ятаю, я в дитинстві відкладав кишенькові гроші,
приходив сюди й купував мамі різдвяний подарунок.
Завжди свічки чи ялинкові прикраси, залежно від бюджету.
Звісно. Упевнена, їй дуже подобалося.
Так. Окрім одного року.
Я тоді запалив усі свічки одночасно.
Кориця, м'ята, інша м'ята, ваніль. Вийшло погано.
- Коротше, тітку Барб дуже нудило. - Боже.
Розкажіть про різдвяні танці.
Що саме? Люди танцювали.
Це я знаю.
Але якщо вони мали такий успіх,
чому місто їх більше не проводить?
Не те, щоб місто не проводило.
Швидше через матінку-природу.
Тобто?
Щороку танці відбувалися в Ґрейндж-Голлі,
це самий центр Сілвер-Пік, так?
Добре.
Чотири роки тому Ґрейндж-Голл згорів.
Перед цим міська рада проголосувала за виділення коштів на проєкти,
які чудово підходили новому модному готелю, що відкривався тут.
- Готель «Парк-В'ю»? - Саме так.
Тому ніякого Ґрейндж-Голлу, ніяких танців.
Дуже сумно.
Ваші батьки там познайомилися.
Упевнена, вони б хотіли святкувати цю річницю щороку.
Мій батько помер років зо три тому,
тож мамі не було б кого вести на танці.
Мені шкода, Ґреме. Я...
Ваша сім'я багато чого пережила за останні три роки.
- Дякую, що розумієте це. - Просто вам було дуже важко.
Нам пора.
Дякую.
Дякую вам за сьогоднішній день.
Моїй подрузі сподобаються ці повзунки з оленем, що я купила.
Чудово. Так.
Слухайте, у мене ще є робота, тож...
- Так пізно? - Еге ж.
Так, але ще побачимося.
- Добре. - Так.
Чекаю знайомства з вашим хлопцем.
Уже й повернулися?
Так. Довелося.
Ви ж казали, що в підвалі тече кран.
Я подивлюся.
Ґреме Купере, думаєш, так легко втечеш?
Нам здалося, що ви з Трейсі ладнаєте.
Так. Ми чудово ладнаємо.
Але в неї є хлопець. Я не хочу втручатися, коли...
Як би сильно я не...
Не хочу бути одним із тих типів. Ніколи таким не стану.
Авжеж, ні. Але те, що сталося з...
Мамо, я не хочу зараз про це говорити.
Я лише кажу, не давай тому, що сталося колись,
відлякати тебе від майбутнього.
І я з тобою згоден. Я...
Розумію. Я просто...
не знаю, що ще робити.
Хвалько.
- О ні. - Що?
МАРК ВІДДІЛ ЗЛИТТЯ Й ПОГЛИНАННЯ
Усе гаразд?
Що? Що це я бачу?
Хлопець Трейсі в Парижі їсть багет з іншою жінкою,
а сам має бути тут.
- Справді? Упевнена? - Як ти взагалі його знайшла?
Я тепер стежу за Трейсі в соцмережах.
Я читала її дописи, і в кількох фігурував цей Марк.
Я переглянула його профіль, бо, чесно кажучи, стало цікаво.
Він навіть не закритий.
Хлопець Трейсі в Парижі чудово проводить час з іншою жінкою.
Є лише один варіант, як це розуміти.
Той тип мені ніколи не подобався.
Ви й досі про те саме, що вчора?
Хлопець Трейсі не каже їй правду, ми це знаємо, вона — ні.
Це важлива новина.
І що нам робити, сказати їй?
Розіб'ємо їй серце.
У неї ж романтичний відпочинок.
- Це не наша справа. - Так, але не можна промовчати.
Так, Трейсі скоро побачить ту публікацію.
Яку публікацію?
Мені хвилюватися?
Я б не стала.
- Ви заслуговуєте кращого. - Що?
Барб.
Що? А, так.
Слухайте, вибачте, що я не сказала вам правду.
- Ви вже знали? - Ні, не конкретно про це, але...
Ми з Марком порвали перед моїм приїздом.
Точніше, коли я приїхала сюди.
Це я з ним розмовляла тоді на ґанку.
Коротше, він не приїде.
Йому не до того, буквально.
- Чому ж ви нічого не сказали? - Мені було ніяково.
Я публікувала його в соцмережах, ви питала про нього,
а я просто... Не знаю.
Він кинув мене по телефону і...
Їй до вас — як до неба.
Та нічого.
Вона, мабуть...
Вона, певно...
Власне, це жінка з його паризького офісу.
Вона любить ліквідні активи, викупи за безцінь
і таке інше.
Ідеальна пара для нього.
Ви як, нічого?
Нічого. Ми не дуже підходили одне одному.
Я остання, хто бачить, до чого йде.
Шкода, що так сталося.
Я піду на вулицю, полагоджу гірлянду.
І що б ми без нього робили.
Перепрошую, я на секунду.
Що ж, було цікаво.
- Семе? Вітаю. - Трейсі.
Я саме йду у фінський парк, побачити оленів.
І дзвоните мені похвалитися?
О, як весело нам буде працювати разом.
Ні, тому я й дзвоню.
Щоб дізнатися, який готель ви оцінюватимете.
Я оціню «Парк-В'ю» у Сілвер-Пік, Вермонт.
- Це зручно... - Містере Філліпсе!
Кортить почитати. До наступного тижня встигнете?
Так, звісно.
- Я все одну тут поруч... - От і чудово.
- Буду чекати. - Гаразд.
- Ви готові? - Іду.
Добре, гарних вам оленів.
Семе?
- Привіт. - Привіт.
Можна допомогти?
Ви ж не дипломований електрик, так?
Що? Ні.
У вас диплом юриста. Я не хочу в суд за недбалість.
- Ви знаєте, який у мене диплом? - Так. Читав у вашому блозі.
Далеко дочитали, якщо це знаєте.
- Так? - Привіт!
Тут холодно. Хтось хоче гарячого шоколаду?
Так.
Так, будь ласка.
То ти читав мій блог?
- Напрошуєшся на компліменти? - Можливо.
Ну, так, я люблю читати твій блог.
- Щиро дякую. - Щиро прошу.
Але я мушу спитати. Тільки чесно,
як відреагували батьки, коли ти вирішила
плюнути на свій диплом юриста?
Я не плюнула на свій диплом.
Ясно? Я трохи попрацювала за спеціальністю,
перш ніж повністю змінити траєкторію свого життя.
Але так, не знаю...
Обоє батьків були юристами,
тож очікували, що я теж буду юристом.
Не знаю, я називаю це браком уяви, але...
Але оцінки в мене були чудові.
- Не сумніваюся. - Так.
Проте, гадаю, все змінилося під час випускної поїздки.
Випускної поїздки?
Це подорож студентів-юристів
після екзаменів і перед тим, як дізнатися, чи склали.
Я пару тижнів була в мережі.
Мені було важко тримати сім'ю й друзів у курсі,
тож я створила блог, щоб усі дізнавалися новини і...
Тоді ти й вирішила, що пора змінити кар'єру?
- Я... Ні. - Ні?
Ти не зрозумів з моїх останніх стосунків, вони — доказ того,
що мені потрібен час розібратися в ситуації.
Я почала працювати у дуже поважній юридичній фірмі 80 годин на тиждень
і була така нещасна.
Є й плюс: я багато подорожувала, і це було по кишені.
Я кудись їхала і щоразу в поїздках продовжувала вести блог.
Нарешті, через два роки,
я зрозуміла, що щаслива я буваю лише в подорожах.
Я думала про них, планувала,
і це дозволяло пережити буденність.
Я тягла лямку цілий робочий тиждень, думаючи про наступну поїздку.
Нарешті я зрозуміла, що не хочу тягти лямку вічно.
Я хочу відчути життя.
Тож тепер блог існує за рахунок реклами,
мене запрошують у чудові місця, як-от сімейний готель «Сілвер-Пік» у Вермонті.
Це чудово, тож... А в тебе що?
Ти завжди знав, що підеш у сімейний бізнес?
Тато завжди цього очікував. Так.
Цей будинок поколіннями належав сім'ї моєї матері.
Після смерті тата і з огляду на все, що відбувається,
здається, ми можемо втратити цей дім.
Ні. Ти що, цього не буде.
Я хочу в це вірити.
Я не можу нічого обіцяти, але, сподіваюся, мій блог допоможе.
Зізнаюся, я казав мамі:
«Якби до нас завітав лише невеликий відсоток її підписників,
це б могло все змінити».
Я знаю, це не так просто.
Ось блог. Бум, клієнти.
Але я не знаю, як інакше конкурувати з «Парк-В'ю».
- Обов'язково конкурувати? - У бізнесі завжди так.
У тебе має бути найкраще печиво,
найкращий пилосос чи що завгодно,
а потім, не знаю, збільшуєш кількість клієнтів,
і зростає прибуток.
Ну, так, на перший погляд.
Облиш. Є тисячі дуже успішних брендів печива.
Не знаю про пилососи, але їх багато.
А якщо буває, що переможець забирає не все?
Досить відвоювати невелику частину клієнтської бази.
Добре.
Можна сказати: «Ми менші, старіші, у нас менше зручностей».
- Не можна так думати. - Я знаю.
- Зосередься на ваших плюсах, добре? - Так.
Може, зроби щось, щоб привернути увагу людей.
- Наприклад... - Що?
Наприклад...
Ну, не знаю. Може, просто...
Може, відновите різдвяні танці?
Я просто пропоную ідеї.
Можеш не зважати. Мабуть, це божевілля.
Ні, це... Власне, це чудова ідея. Адже...
Місту вони дорогі. Це весело.
Це повна протилежність «Парк-В'ю».
Добре.
Танці треба влаштувати за тиждень. Важко.
Я не про це Різдво. Я мала на увазі наступне.
Так.
Так. Наступного Різдва.
Якщо ми ще будемо тут.
Я можу залишитися й допомогти, якщо хочеш цього року.
- Правда? - Так.
- Добре? - Так.
- Влаштуймо танці за тиждень. - Так.
- І нам... - Потрібен...
- Потрібен заклад... - Так.
...щоб був вільний за тиждень.
- Так. - То ти знаєш такий заклад?
- Можна тобі дещо показати? - Так.
Ну?
Ти влаштуєш танці для всього міста надворі?
Так. Можна поставити велике шатро.
Лампи для нагріву. Можна подати гарячий сидр.
- Гоголь-моголь. - Гарячий шоколад.
- Я б міг зробити танцмайданчик. - Це чудова ідея.
І якщо тут буде місце для заходів, це принесе новий прибуток вашому готелю.
Я ніколи про це не думав. Це справді чудова ідея.
Можна прикрасити. Не стримуватися.
- Дуже святково. - Так?
Я покажу. У нас є прикраси.
У нас тут ще більше прикрас.
Тут мило.
Не знаю, чи цього вистачить, але...
Погляньмо, що ще є. Боже мій. Мені дуже шкода.
- Що це? - Дитячі забавки.
Я робив це в коледжі, щоб відстежувати свої подорожі.
Не так багато країн, як у тебе.
Це чудово. Нічого дитячого.
Ну добре.
Фотоапарат? Ти був фотографом?
Якось давно захоплювався, так.
А потім почав допомагати в готелі?
Так.
Твоя мама казала це тобі, але їй дуже з тобою пощастило.
Дякую.
Дякую, що це сказала.
Саме в цю мить.
Хлоя.
Хлоя?
Так, ми можемо розлучатися на кілька тижнів,
але він мусить негайно повертатися до неї.
А, ти про того, він...
Щасливець.
Йому пощастило знайти її.
Я рада за нього.
Це так по-дорослому, Трейс.
Але шкода, що ваш романтичний відпочинок зіпсовано.
Та я в нормі.
Насправді я побуду тут ще трохи. Допоможу спланувати захід.
Захід?
Різдвяні танці.
У місті робили таке щороку.
Ґрем сказав, що насправді він запросив мене сюди,
бо готель у скруті.
Подумала, це креативний спосіб заманити клієнтів.
Щось новеньке.
Отже, ти плануєш залишитися на різдвяні танці з Ґремом.
Може, годі? Я просто намагаюся допомогти.
Дехто прокинувся. Мені треба йти.
Але передавай привіт Ґрему.
Бувай.
- Привіт. - Привіт.
- Готова? - Так.
Гаразд.
Дякую.
Нам треба багато прикрас. Там повно місця.
Може, щось позичимо.
Або попросимо людей з громади пожертвувати прикраси.
Або поїдемо в глушину, напиляємо хвойного гілля.
Що за хвойне гілля?
Ага, міська дівчино. Ти ж багато подорожуєш.
Хвойне гілля — це...
Гілки.
Чому ж одразу не сказав?
Ну, знаєш...
А якщо влаштувати вечірку з прикрашання гілок?
Чудова ідея.
- І ми могли б розвести багаття. - Так.
Можу попросити маму приготувати м'ятний зефір.
- Звучить смачно. - Він дуже смачний.
- О, що в нас тут? - Привіт.
Над чим працюєте?
Привіт, Трейсі.
Вибач. Він вас турбує? Я сказала, що ви працюєте.
Працюєте над чим?
Ну, у Трейсі була ідея відновити міські різдвяні танці.
Люди так зрадіють.
Але нам потрібні прикраси,
тож ми розведемо багаття біля готелю.
Влаштуємо вечірку з прикрашання гілок.
Оце так вечір.
Попросимо Сару приготувати м'ятний зефір,
посмажимо дітям над вогнем.
Добре. І Ден зможе прийти.
- Він усе з'їсть. - Мабуть.
А якщо відкрити для публіки?
Може, привабимо в місто більше гостей.
Так. Більше гостей.
Може, когось із клієнтів «Парк-В'ю»?
Можу записати подію на дошку меню.
Гарна ідея.
Так.
Це Ейден. Він електрик.
Може, допоможе з гірляндами.
Так.
То що ще ти тут надихаєш, Трейсі?
Про багаття придумав Ґрем.
Але ти показала йому можливості.
Так. Іноді Ґрема треба підштовхнути.
Про мене говорите?
Я розповідала Трейсі про твою стрижку
в сьомому класі.
Ти серйозно?
Ні, це не круто. Гаразд, готова йти?
- Так. - Що ви з ним задумали?
Подивимося, що є безкоштовно.
Так, він сказав, що треба поїхати в ліс,
пошукати хвойне гілля.
Це таке слово, означає гілки.
Ти казала, що ти з Мангеттена?
- Щасти вам обом. - Так, удачі, друзі.
- Ходімо, Мангеттене. - Бувайте.
- Мамо? Тітко Барб? - Ми тут.
Привіт.
- Привіт. - Привіт.
Слухайте, у нас із Трейсі є ідеї щодо нашого готелю.
- Так, це лише ідеї... - Почекайте.
Що таке?
Трейсі опублікувала фото з ґанку,
і в нас уже 53 нові підписники і бронювання на День святого Валентина.
- Неймовірно. - Чудово.
Які гарні фото.
Я б теж міг дістати фотоапарат. Додаткові рекламні знімки.
Було б чудово, сину.
Так, друзі, вечеря буквально на столі.
- Треба поїсти. - О так.
Чудово.
То про які плани ви говорили?
Хай там що, я згодна.
Ідеї Трейсі вже допомагають, тож кажіть, я тільки за.
- Виглядає смачно, мамо. - Так, дивовижно.
Трейсі, розкажи, як це — вести веб-сайт про подорожі.
Що вас цікавить?
Важко постійно подорожувати самій?
Буває самотньо?
Та ні. Я зустрічаю багато чудових людей.
Хоча, маю сказати, я б не проти мати партнера.
Пропонуєш роботу?
Мене захитує і я боюся їздити по лівому боці дороги,
але я дешева.
Взагалі-то я отримаю нову роботу. Нещодавно дзвонили з журналу «Люкс Вояж».
Справді? Тобі доведеться закрити сайт Трейсі Вайз?
Мабуть, доведеться, так?
Ти ж зніматимеш свої милі відео для «Люкс Вояж»?
- Думаю, так. - Сподіваюся.
Вони такі кумедні, у твоєму стилі.
- Так. - Щиро дякую.
Це дуже престижний журнал, тому це чудовий шанс.
- Звісно. - Їм би з тобою пощастило.
- Дякую. - Перепрошую.
Готель «Сілвер-Пік». Сара слухає.
Так, це я.
Багаття?
- Он як? - Що ви вдвох зробили?
У кафе?
Так. Я рада, що вони вам теж сказали.
Будемо раді бачити вас на нашій вечірці з прикрашання.
Добре.
Чудово.
Чекаю з нетерпінням. Добре, бувайте.
Ви самі сказали, що згодні на все.
Це правда. Підписала контракт, не прочитавши його, мамо.
Ти завжди казала, що ти привітна господиня.
Тепер доведеться це довести.
Обожнюю вечірки. Буде весело.
Я дуже пишаюся нами. Уже чудово виглядає.
- Справді, буде дуже гарно. - Так.
- До речі, дякую за допомогу. - Авжеж.
Слухай,
чому твій фотоапарат так довго пролежав у сараї?
Може, це якось пов'язано з твоїм татом?
Так. Після коледжу я вирушив об'їздити Південно-Східну Азію і...
Там грошей вистачає надовго.
- Ти ж знаєш. - Так.
Я зробив, певно, мільйон фотографій і хотів зробити ще.
- Ще фото? - Так. І подорожувати.
Але, знаєш, тато, він...
Завжди думав, що фотографія — це хобі, а не робота.
Скажи це всім фотожурналістам,
або весільним, портретним, модним
і туристичним фотографам, які добре заробляють.
Серйозно, так?
А я був єдиною дитиною, він просто хотів чогось кращого для мене.
Більші доходи, стабільні пенсійні внески.
Так. Це як бути адвокатом.
- Саме так. - Так.
Ґреме, якщо ти так любиш фотографувати, попереду ще дуже довге життя.
Ти ще міг би.
Я знаю.
Я пообіцяв татові подбати про маму.
І ще я вважаю, що син має так робити.
Так.
Він завжди стежив за технічним станом готелю, і...
Ти зайняв його місце?
Так.
Коли відкрився «Парк-В'ю»,
я здав квартиру в центрі,
усі гроші звідти витратив на готель.
Щось замінив, щось полагодив. Якщо чесно, я просто тримав нас на плаву.
Але тепер, коли ти тут,
може, у нас ще є шанс поборотися.
Дуже рада допомагати.
І рада, що ти запросив мене сюди.
Так, я теж.
Що це було?
Не знаю, зайчики.
Бурундуки.
Олень.
- Ведмідь. - Ведмідь?
Можливо. Сказати тобі правду?
Я жартую. Треба дістати гілля з фургона.
Тут є ведмеді? Прошу, не кидай мене.
Кілька днів у мене на руках буде живиця. Липка.
Така матінка-природа. Відповідати будеш?
Що? Ні, живиця на руках. Ще вимажу телефон.
Дай мені це й бери телефон.
- Ти впораєшся. - Гаразд.
Так!
Вибач, що відповіла не зразу. У мене живиця на руках.
Цікаво, що ти про це згадала.
Я в тебе вдома, поливаю вазони,
і, схоже, я трохи запізнилася.
Твій друг щось повісив вуха.
Ні, це... Не переймайся. Як справи? Я сумую за вами.
Навзаєм,
але, здається, ти гарно проводиш час.
Я тут стежу за готелем «Сілвер-Пік» онлайн,
побачила твоє фото з власником.
З Сарою?
Ні, з Ґремом.
Що? Припини. Він...
Припини, чуєш? Я тут просто гостюю.
Значно довше, ніж планувалося, з дуже милим хлопцем.
Ну, він...
Він що?
Він...
Добре. Він симпатичний.
Ясно? І...
Ще вдумливий, дотепний і...
Трейсі, ти на нього запала.
Що? Ні. Не знаю. Можливо. Просто...
Не знаю. Яке це має значення? Він живе тут, а я де тільки не живу.
Відколи це географія заважала твоєму особистому життю?
Не їдь, не сказавши йому про свої почуття. Бо завжди шкодуватимеш.
А я маю купити тобі новий вазон.
Краще щось пластикове, що не потребує води чи сонця.
- Люблю тебе. - І я тебе. Бувай.
ГОТЕЛЬ «СІЛВЕР-ПІК»
Поговорила?
Так.
Їдьмо.
Мені завжди було цікаво, що таке гілля падуба.
Рядок з різдвяної пісні цитуєш,
щоб упевнитися?
ВІТАЄМО В ГОТЕЛІ «СІЛВЕР-ПІК»
Досі прикрашаєте ялинку?
Це прикраси нашої матері.
Цього року ти допомогла повернути в цей дім стільки радості,
що ми підготували подарунок.
Тож ми з Барб даруємо це тобі на знак подяки.
Це мені?
Тобі, але цього тижня повисить на ялинці.
Як це мило. Щиро дякую.
ПАСПОРТ ВИХІД В2
Дякую вам.
Подивимося, я повішу сюди.
Добре.
- Це Ґремова прикраса? - Так.
Це я йому подарувала. Різдво, другий рік навчання в коледжі.
Він брав уроки фотографії, але після того, як...
Йому перехотілося вішати її на ялинку.
Сподіваюся, він повернеться до фотографії.
Він такий талановитий, і йому це подобається.
Я теж сподіваюся.
Зараз або ніколи.
- Усім привіт. - Привіт.
- Це моя прикраса-фотоапарат? - Так.
Я її скрізь шукав.
Гарна вийшла пара, так?
Підемо перевіримо випічку на завтра. Зараз повернемося.
У неї такі тонкі натяки.
Тільки поглянь.
У дитинстві в мене був пес. Його звали Бернард.
Він виглядав точнісінько так, без крил.
Він завжди гавкав на прикраси, тож ми купили йому власну.
Я хочу знати історію цієї. Хто це в нас?
Це ти зробив?
Як сказати. Подобається?
- Гаразд, куди його? - Назад у коробку?
- Тоді отут у центр. - Ні, я серйозно.
- Привіт. - Привіт.
- Барб і Трейсі пішли спати? - Так, мем.
Я все поскладав,
маєш ще якісь прохання, доки я не пішов спати?
Маю. Пару хвилин з сином.
Добре.
Сідай.
- Привіт. - Привіт.
Усе гаразд?
Знаєш... ні.
Ти тут стільки всього робиш,
і я мала б знати чому.
Не розумію, до чого ти хилиш.
Ґреме...
Батько перед смертю
просив тебе залишитися тут зі мною
керувати готелем?
Отакої.
Трейсі щось про це казала?
Ні.
Це тітка підслухала.
І не сердься, що вона мені розповіла. Я рада, що вона сказала.
Це правда?
Ґреме.
Батько хотів як краще,
але помилявся.
Я б не сказав, що він помилявся.
Мамо, я твій син.
Я люблю тебе.
Я хочу дбати про тебе так, як ти про мене все моє життя.
Але в цьому й річ. Це не все твоє життя.
Тобі ще стільки жити,
і я б собі ніколи не пробачила, якби ти не жив, як хочеш,
не хвилюючись за мене.
- Доброго ранку. - Доброго ранку.
Можна запропонувати тобі кави?
Авжеж. Але ви зайняті. Я сама наллю. Я ж тут.
Знаєте, я ще не бачила, щоб хтось робив зефір.
Одна з моїх святкових традицій.
Це для сьогоднішнього багаття.
Схоже, багато роботи.
Насправді це дуже легко.
Я з тих людей, хто купив би в магазині.
- Так, але вони не такі на смак. - Не сумніваюся.
Я чимось можу допомогти?
Аякже.
- Ось. - Добре.
Ось ці.
- Притруси їх трохи. - Добре.
Чудово.
Знаєш, дуже, надзвичайно приємно, що ти тут.
- Ви з Ґремом чудово працюєте разом. - Так. Я теж так думаю.
У нього були важкі часи.
Так. Ви про втрату батька?
Так, звісно.
А ще його попередні стосунки закінчилися геть недобре.
Приємно знову бачити його посмішку.
Дякую тобі.
Добре.
Так, що далі?
Треба викласти це сюди.
- Ось вони! - Привіт.
Дякую за додаткові прикраси!
- Соснове гілля там. - Пригощайтеся зефіром.
Я дам усім по одній, щоб використати всі.
Зробіть їх якомога блискучішими. Що більше блиску, то краще.
Тоді я розставлю їх усюди.
Так, ми завжди думали, що він виїде з Сілвер-Пік.
Так, і не близько, типу в Бостон чи в Олбані.
Ми очікували листівок з гори Кіліманджаро,
Колізею в Римі чи й з Великого Бар'єрного рифу.
- То всі ті шпильки біля його мапи? - Не ввіткнуті.
Не втикані? Так чи інакше, він не виїхав.
Так, але з твоїм приїздом щось змінилося, Трейсі.
- Ґрем ніби... - Прокинувся.
Саме так.
М'ятний зефір, де ти був усе моє життя?
- Агов! - Припини.
Привіт.
То що я пропустив?
Просто мій чоловік їсть свою п'ятнадцяту зефірку.
Дуже смачно.
Сфотографуймося.
Дженні, Дене, ставайте там, і Ґрем.
«ПОДОРОЖУЙ МУДРО» ТРЕЙСІ ВАЙЗ — ТРЕВЕЛ-БЛОГЕРКА
Семе. Вітаю. Як справи? Ви досі в рідному місті Санти?
Власне, в Новій Зеландії. Дегустую вино.
Там я ще не бувала.
Я дзвоню не тому.
Гаразд.
Трейсі, можеш пояснити, чому,
коли я просив тебе про огляд готелю у Сілвер-Пік,
ти цілодобово пишеш про єдиний інший готель там?
Ну, я б не сказала, що цілодобово. Я...
Слухайте, Семе, я не знала, що стаття термінова.
Але, якщо чесно, я ще у вас не на зарплаті,
і вже жила в готелі, коли погодилася оцінити «Люкс Вояж».
Я просто не хочу, щоб ти була упереджена,
провівши стільки часу в конкурентів «Парк-В'ю».
Ну, думаю, надто голосно називати сімейний готель
конкурентом готелю «Парк-В'ю».
У «Парк-В'ю» на тебе досі чекає номер,
оплачений журналом «Люкс Вояж», зауважу.
Маю надію, ти скоро заїдеш. І ми побачимо твою статтю.
Добре.
Розважайтеся в Новій Зеландії, Семе. Бувайте.
Ґреме.
Привіт.
- Привіт. - Усе гаразд?
Так, вибач. Не хотів підслуховувати, але випадково почув.
«Надто голосно називати нас конкурентом "Парк-В'ю"».
Слухай, Греме, вибач, чуєш? Я не це мала на увазі. Ти...
Нащо ти нам допомагала, якщо не вірила, що в нас є шанс?
- Я не це мала на увазі. Я... - Я це чув.
Або я помиляюся. Тоді...
Гаразд. Я знаю, якої ви думки про «Парк-В'ю».
- Чому ти їх підтримуєш? - Я їх не підтримую. Я...
А схоже на те.
Слухай, я маю на увазі... Я тревел-блогерка, так?
Я багато де буваю, подорожую.
І я в складній ситуації.
Якби в тебе були якісь суперечливі почуття,
могла б сказати про це мені.
Але я просто... Це робота, ясно? Я мала написати відгуки про обидва.
То тепер це лише робота?
Я...
Це ти запросив мене сюди.
Я приїхала, написала чудовий відгук і...
- Слухай, я піду. - Що? Чекай.
Оце й усе?
Ти просто підеш?
Я не знаю.
Мені треба в «Парк-В'ю».
Як тут...
святково.
Дякую. Усе добре.
Ви щось...
Ой, вибачте.
Вибачте.
Веселого Різдва.
Я не розумію. Я думала, що всі чудово провели вечір.
Ви з нею так затишно сиділи біля багаття.
Так, але це було не насправді.
Виявилося, вона приїхала по роботі.
Ґреме, тобі не здається, що ти драматизуєш?
Я...
- Хіба? - Ні.
Ось обличчя цілком резонної людини.
Я залишу вас поговорити.
Добре.
Я не хочу втручатися.
Але тобі не спадало на думку, що ти відштовхуєш Трейсі
не тому, що вона зробила щось погане,
а тому, що боїшся знову постраждати?
Це має значення?
Вона приїхала сюди робити те, що хотіла.
Допомогла нам, а тепер поїхала.
Може, їй тут не місце.
Питання в тому, чи тобі тут місце?
Я не жартувала, кажучи, що благословляю тебе виїхати з міста.
Зрозумій правильно, я сумуватиму, як дурна,
але краще так, ніж боятися, що ти щось упускаєш.
Усе не так просто.
Життя складне, якщо ти його ускладнюєш, синку.
Так.
Завжди маєш рацію, так?
Чи втручаєшся.
Готель «Парк-В'ю». Чим я можу вам допомогти?
Так. Вітаю. Сьогодні є якісь події?
Події, мем?
Так, де я зможу зустріти інших гостей,
може, щось святкове.
Ну, консьєрж допоможе вам завтра спланувати прогулянки.
Неподалік чудове катання на лижах і антикваріат.
Чудово. Красно дякую.
Можете принести ще одну ковдру?
Звісно, мем.
Дякую. Приємно з вами поговорити...
Ґреме?
Ну давай, питай мене.
- Що? - Коли я знав, що Дженні моя.
- Я не хотів питати. - Хотів.
- Ні, не хотів. - Я ж тебе знаю.
Важко не помітити, що між вами з Трейсі щось є.
Думаю, було. Так.
- І ще думаю, що я все зіпсував. - То виправ.
Ти так кажеш, ніби це легко.
Але й не так важко, як ти думаєш.
Ти, як моя мама.
Ну, місіс Купер дуже розумна жінка.
Ти знаєш, чого хочеш.
Річ у тім, чи готовий ти щось для цього зробити.
Так, здається, я звик думати, що нічого не зміниться,
аж раптом шанс, що все може змінитися.
Так, якщо дозволиш.
Добре, я клюну.
Як ти знав?
З Дженні я хочу бути кращим,
але ще вона кохає мене таким, яким я є.
Ти розберешся. Мені треба йти.
- Так, бувай. - Бувай.
Привіт, ви подзвонили Енні. Залиште повідомлення.
Привіт, Енні, це я.
Тут усе змінилося,
схоже, я все ж проведу Різдво в Нью-Йорку.
Подзвони, коли зможеш, добре?
ПОТАНЦЮЙМО!
Привіт, ви подзвонили Енні. Залиште повідомлення.
Саро Купер, ти сидиш у телефоні на вечірці?
Знущаєшся?
Трейсі опублікувала відгук про «Парк-В'ю». Я не могла втриматися.
«"Парк-В'ю" в Сілвер-Пік, Вермонт, —
вишуканий, сучасний
і повен усіх розкошів, про які мріє подорожній».
Що? Хвилинку.
«Від джакузі в кожному номері,
найновішої французької кухні міста
до мінімалістичного монохромного дизайну,
від якого я аж відчула провину, кинувши шкарпетки на підлогу».
Є ще. Я не хочу читати.
Ґрем уже бачив?
Сподіваюся, ні.
Привіт. Ви що, Різдво ж. Тобто майже Різдво.
А ви що, стоїте в кутку, в телефонах?
Ідіть туди. Розважайтеся.
- Друже, справа в тому, що... - Як тут не цікавитися.
- Чим? - Відгуком Трейсі про «Парк-В'ю».
Ми прочитали лише перших пару абзаців, але...
Можна глянути?
- Так. - Дякую.
«Не кажучи вже про те, що у світі існує кілька десятків "Парк-В'ю",
тобто це послідовні й надійні зручності
високого класу».
Так.
Вибач, друже. Я думав, що вона...
Не думав, що вона це зробить.
Просто робить свою роботу.
Раджу вам піти туди, попоїсти абощо.
- А я прогуляюся. - Добре.
Так.
Семе. Вітаю. З Різдвом.
Ви мене чуєте? Тут голосно. Музика.
«З Різдвом». Ну й що ти скажеш на своє виправдання?
Видно, вам не сподобався мій відгук?
Не сподобався? Зовсім ні.
Ви просто питали мою думку.
Мені не потрібна думка.
Я хочу позитивний відгук про готель, у який моя компанія інвестувала мільйони.
Чекайте, що?
Журнал «Люкс Вояж» кілька років тому викупив
«Континентал Резорт Груп»,
який володіє мережею готелів «Парк-В'ю»,
тобто мій бос хоче хороші рейтинги.
І як твій бос, я очікую...
Власне, мушу вас зупинити, Семе.
По-перше, ви мені не бос, а стаття була пробна.
Знаєте що? Навряд чи я вам підійду.
Трейсі, годі.
З Різдвом, Семе. На все добре.
Я вражений.
Не знаю, скільки ти почув.
Я не хотіла бути непрофесійною. Я просто засмутилася. Я...
Слухай, я теж засмутився, читаючи: «У "Парк-В'ю" смачна їжа,
чудові зручності,
багато місця».
Ґреме, я...
«Але в Сілвер-Пік, Вермонт, є дружня й привітна громада,
що пропонує більше, ніж гірськолижні схили.
«Парк-В'ю» здається холодним, бездушним, ізольованим.
Якщо плануєте приїхати, зупиніться в готелі «Сілвер-Пік» поблизу.
Звісно, номери там менші, пропозиції простіші,
і новим його не назвеш.
Але там ви, одним словом, удома.
Не лише ті, хто там живе,
а й усі, хто переступає поріг».
Дякую.
Не треба мені дякувати. Я просто...
- Я написала, як є... - Ні.
Не за огляд, просто...
Відгук чудовий. Упевнений, він піде на користь бізнесу, але...
Дякую, що не поїхала.
Я дзвонив у «Парк-В'ю». Ти виїхала.
Думав, повернулася в Нью-Йорк.
Я й думала поїхати.
Це недолік моєї роботи.
Я можу вдавати, ніби їду далі, але насправді я тікаю.
Так.
Я скажу, що зрозумів я.
Що можна жити в одному місці і водночас тікати.
Я більше так не хочу.
Я теж.
Треба було сказати, що я напишу відгук на готель «Парк-В'ю»,
і сказати, що ми з Марком розійшлися,
і, Ґреме, я...
Хочеш потанцювати?
Так. Нарешті ти це спитав.
Привіт. Як ви?
- Прошу. - Дякую, сер.
То ти станеш новим фотографом міста?
Це гарна ідея, але ні.
Я просто фотографую для оновленого сайту.
Буде чудово.
Так. Я намагаюся підготувати маму до успіху, перш ніж виїхати з міста.
Виїхати з міста? Куди?
Так, знаєш, я хочу побувати в багатьох містах,
цікавих місцинах.
Але, якщо чесно,
я б хотів бути там, де ти.
Тому слухай, я готовий до наступної пригоди.
А ти як? Може, ти готова до нового партнера в подорожах?
Цікаво, що ти це згадав,
бо тепер, коли я конкуруватиму з журналом «Люкс Вояж»,
очевидно, мені потрібен професійний фотограф.
- Я готовий і вільний. - Казково.
- Я наймаю на роботу. - Добре.
Я стільки часу планував цю вечірку,
а зараз мрію про мить наодинці з тобою.
У нас їх буде ще багато, так?
Сподіваюся.
Слухай, я хотів сказати, що...
Просто дякую,
що допомогла знову знайти себе.
Прошу, Ґреме.
І дякую, що допоміг мені не загубити себе.
Я б з тобою й зараз загубився.
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова