‫- היצור מגיונגסונג -‬
‫חיים רגילים…‬
‫היו כל מה שחלמתי עליו.‬
‫להתאסף עם המשפחה שלי לארוחת ערב…‬
‫ולחלוק את סיפורי היום.‬
‫לחלום על העתיד‬
‫עם האדם שאני אוהבת.‬
‫פשוט ככה.‬
‫רק רציתי לחיות…‬
‫את החיים הרגילים…‬
‫שיש לכולם.‬
‫איזה חלום חסר ערך היה לך.‬
‫בעולם שבו את חיה,‬ ‫ככל שחולמים יותר על דברים כאלה,‬
‫כך החיים כואבים יותר.‬
‫למה את מחזיקה אותי פה?‬
‫פשוט הייתי סקרנית לדעת איזה מין אדם את.‬
‫כשאני רואה אותך ככה,‬
‫אני רואה שיש לך את העיניים של סיישין.‬
‫את מכירה את אימא שלי?‬
‫יש רגע בחיים שבו אנחנו מבינים‬
‫שאנחנו קשורים זה לזה‬ ‫בשלשלאות גורל חזקות ומסתוריות‬
‫הרבה יותר מכפי שהיינו מצפים.‬
‫עבורך, גברת יון צ'ה־אוק,‬ ‫עבור סיישין ועבורי,‬
‫נראה שזה המצב.‬
‫הוא אומר שהוא יודע לאן יון צ'ה־אוק נלקחה.‬
‫סליחה.‬
‫אתה באמת מאמין למה שהילד הזה אומר?‬
‫אפשר להאמין לו?‬
‫אני בטוח בכך.‬
‫ראיתי אותה במו עיניי.‬
‫נשכת את היד שהאכילה אותך.‬
‫איך עשית דבר כזה למאסטר ג'אנג,‬ ‫חתיכת כפוי טובה?‬
‫הוא כבר שמע את המילים האלה ממני.‬
‫כשגוועת ברעב,‬
‫מי הכניס אותך והפך אותך לבן אדם הגון?‬
‫כבר אמרתי גם את זה.‬
‫נאמר לי שמאסטר ג'אנג לא ייפגע‬
‫ושהוא יהיה בטוח אם אדווח על האישה.‬
‫ליידי מאדה אמרה שזה לטובתו של מאסטר ג'אנג…‬
‫אלוהים, חתיכת ליצן טיפש. באמת האמנת לזה?‬
‫איפה המקום? איפה יון צ'ה־אוק מוחזקת?‬
‫הטרף מוכן?‬
‫ליידי מאדה שלחה לנו אישה ג'וסונית.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫תשמרי את זה בשבילי.‬
‫אם לא אחזור…‬
‫מאסטר ג'אנג.‬
‫אז תמכרי את החנות.‬
‫בבקשה, גברת נאוול.‬
‫הפתילים הקצרים מתפוצצים אחרי חמש דקות‬
‫והארוכים אחרי שמונה דקות.‬
‫לכל חומר נפץ יש רדיוס פיצוץ‬ ‫של חמישה עד שישה מטרים.‬
‫זה כנראה לא יהרוס את הבניין,‬ ‫אבל זה יגרום לנזק כבד.‬
‫תקשיב, מאסטר ג'אנג.‬
‫מאסטר?‬
‫אני מאחל לך הצלחה.‬
‫תחזור בבטחה.‬
‫אתה תסתדר לבד?‬
‫כבר הייתי בפנים פעם אחת,‬ ‫אז אני מכיר את הדרך.‬
‫מהיר וקל יותר לנוע לבד, וסביר פחות להיתפס.‬
‫טה־סאנג…‬
‫תשמור על עצמך.‬
‫כשכל זה ייגמר, בוא נשתה משהו בבר מונלייט.‬
‫נשמע טוב.‬
‫קדימה.‬
‫נראה שהמעטתי בערכה של ליידי מאדה.‬
‫לא ציפיתי שהיא תביא אותך לכאן מהר כל כך.‬
‫בעוד רגע,‬
‫גם אבא שלך יהיה כאן.‬
‫זה יהיה ניסוי מעניין.‬
‫אני תוהה,‬
‫בינך לבין אבא שלך,‬
‫את הראש של מי אימא שלך תטרוף קודם?‬
‫היי!‬
‫תעצור!‬
‫איך זה ייתכן?‬
‫איך ייתכן…‬
‫שאתם אף פעם לא מפחדים?‬
‫את יודעת שלא תוכלו לנצח.‬
‫אז איך את עדיין מסוגלת‬ ‫להסתכל עליי במבט כזה?‬
‫גם לי יש שאלה אליך.‬
‫איך ייתכן שכולכם גאים כל כך?‬
‫חיללתם את אימא שלי.‬
‫רמסתם את האושר של המשפחה שלי.‬
‫אפילו אחרי שהרגתם כל כך הרבה חפים מפשע…‬
‫איך אתם מסוגלים להיות חסרי בושה כל כך?‬
‫התוצאות וההישגים המפוארים שלי‬
‫נהדרים מכדי שאנשים כמוך‬ ‫יעזו לדבר עליהם, ג'וסונית.‬
‫הישגים?‬
‫באמת?‬
‫אתה חושב להצדיק ולהאדיר את מה שאתם עושים…‬
‫באמת ימחק את הפשעים שלכם?‬
‫אתם יכולים להעמיד פנים כמה שתרצו,‬
‫אבל אתה חושב שתוכלו להסתיר‬ ‫את תסביך הנחיתות של העם שלך?‬
‫קולונל קאטו?‬
‫קולונל קאטו!‬
‫מה?‬
‫אימא…‬
‫בדיוק.‬
‫אל תזוזי!‬
‫אחרת הבת שלך תיפגע, סיישין.‬
‫אש.‬
‫אש!‬
‫לא, תעצרו!‬
‫לא!‬
‫- היצור מגיונגסונג‬ ‫בין הסוף להתחלה אחרת -‬
‫- פרק 10: דמעה -‬
‫אתה חוזר לטוקיו בחודש הבא?‬
‫אני מקנא בך כל כך.‬
‫אז ספר האנטומיה שלך יתפרסם בטוקיו?‬
‫כנראה.‬
‫אז אתה תהיה מפורסם?‬
‫היא יפהפייה.‬
‫מי זאת? המאהבת שלך מג'וסון?‬
‫זאת סיישין. אתה לא זוכר?‬
‫רגע, סיישין ההיא?‬
‫היו לה פנים יפות כל כך.‬
‫לא פלא שבעלה לא הצליח לשכוח אותה.‬
‫בעלה?‬
‫כן, לא שמעת?‬
‫מסתבר שבעלה של סיישין בא לחפש אותה.‬
‫הוא ביקש לפגוש את אשתו.‬
‫- לשימוש צבאי - דלק -‬
‫מאסטר ג'אנג.‬
‫מר יון?‬
‫תביאו את כל גז החנקן שיש לנו! תפזרו הכול.‬
‫אל תיתנו ליצור לעלות לקומה השנייה!‬
‫כן, המפקד!‬
‫רגע!‬
‫הוא פה. תעצרו אותו!‬
‫חמשתכם!‬
‫קחו אותה ובואו אחריי.‬
‫אז הבת שלי‬
‫נתפסה והוחזרה לכאן?‬
‫אני מצטער.‬
‫הייתי צריך לשמור עליה טוב יותר.‬
‫הנה.‬
‫ספינה בדרך לשנגחאי תצא מאינצ'ון בבוקר.‬
‫צ'ה־אוק מבוקשת כרגע על הירי במנהל איצ'ירו.‬
‫עליכם לעלות על הספינה‬ ‫מייד לאחר שתימלטו מפה.‬
‫מאסטר ג'אנג…‬
‫תשאיר לי את השאר וקח איתך את צ'ה־אוק.‬
‫ככה היא תסכים לעלות על הספינה.‬
‫לא!‬
‫תסגרו את הדלת מהר!‬
‫זוזו! עכשיו!‬
‫אימא!‬
‫מהר!‬
‫הדגימה חסומה כרגע בקומה 2, אזור 2.‬
‫וקולונל קאטו?‬
‫מגיע מיציאת החירום המזרחית‬ ‫עם בת הערובה הג'וסונית.‬
‫תעצרו את הדגימה בקומה השנייה בכל דרך.‬
‫אסור שהיא תמשיך לעלות. מובן?‬
‫כן, המפקד!‬
‫לעזאזל.‬
‫שמעת את זה? הם דיברו על צ'ה־אוק.‬
‫יציאת החירום המזרחית‬ ‫נמצאת ליד המעלית המרכזית.‬
‫זה לא רחוק מכאן. בוא נלך לשם קודם.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫אני אטפל בשאר.‬
‫בבקשה, קח איתך את צ'ה־אוק.‬
‫לא, זו חובתי.‬
‫מאסטר ג'אנג.‬ ‫-תקשיב.‬
‫מעולם לא הטלתי את אחריותי על מישהו אחר.‬
‫חוץ מזה, זה לא משהו‬ ‫שאני יכול להשאיר בידיים של מישהו אחר.‬
‫למען צ'ה־אוק, אני לא יכול. אתה לא מבין?‬
‫למען צ'ה־אוק,‬
‫אתה אמור ללכת אליה.‬
‫אתה לא מבין?‬
‫מאסטר ג'אנג.‬
‫אני אדם שחי בעבר.‬
‫אבל אתה וצ'ה־אוק, שניכם תחיו למען העתיד.‬
‫חוץ מזה, אשתי נמצאת שם למטה.‬
‫איך אוכל לתת למישהו אחר‬
‫לראות את רגעיה האחרונים של אהובתי?‬
‫בבקשה, תטפל…‬
‫תטפל טוב בצ'ה־אוק.‬
‫בבקשה, תשמור על עצמך.‬
‫קולונל קאטו!‬
‫מה המצב?‬
‫אנחנו יוצרים קו הגנה‬ ‫כדי למנוע מהיצור לעלות,‬
‫אבל עדיף לסגור‬ ‫את המעבדה התת־קרקעית ליתר ביטחון.‬
‫אני חייב לקחת כמה דברים מהמשרד שלי.‬
‫בעוד עשר דקות‬
‫אנחנו נסגור את המקום הזה.‬
‫קחו את הבחורה איתכם.‬ ‫-כן, המפקד.‬
‫לעזאזל!‬
‫- לשימוש צבאי - דלק -‬
‫אל תזוזי,‬
‫או שאירה בך!‬
‫לא!‬
‫תעזור לי.‬
‫הבטן שלי‬
‫כואבת כל כך…‬
‫בבקשה, תעזור לי.‬
‫הבטן שלי‬
‫כואבת כל כך…‬
‫תציל אותי.‬
‫תעזור לי.‬
‫הבטן שלי כואבת כל כך…‬
‫מכאן.‬
‫"לא שמעתי חדשות‬
‫"לגבי הסירה שעזבה‬
‫"ביום של פסטיבל צ'ילסוק‬
‫"שם‬
‫"מעבר לים‬
‫"הסירה חוזרת‬
‫"והשיר של השייט‬
‫"מתקרב יותר ויותר‬
‫"אבל את, אהובתי‬
‫"לא שמעתי ממך‬
‫"מאז שעזבת"‬
‫מותק.‬
‫סונג־סים.‬
‫הגיע הזמן…‬
‫שנצא מכאן ביחד.‬
‫בואי נלך.‬
‫היציאה שם, לא בצד ההוא.‬
‫אבא ואימא שלי עדיין שם.‬
‫זאת הייתה בקשתו האחרונה!‬
‫הבטחתי להוציא אותך מכאן בבטחה.‬
‫הבטחתי את זה לאבא שלך.‬
‫ראית את אבא שלי?‬
‫הוא אמר…‬
‫שהוא רוצה להיות עם אימא שלך.‬
‫היה פיצוץ גדול בבית החולים אונגסונג עכשיו.‬
‫היי! שמעתי שהיה פיצוץ חזק‬ ‫בבית החולים אונגסונג!‬
‫הוא זעזע את הבניינים!‬
‫זה גרם למהומה. מכבי האש בדרך!‬
‫בואו נלך!‬
‫תכבו את זה!‬ ‫-מהר!‬
‫תכבו את האש!‬
‫לפני שהיא תתפשט לכל עבר!‬
‫מים! תביאו עוד מים!‬
‫תביאו עוד.‬ ‫-תכבו אותה עכשיו!‬
‫אנחנו לא מוצאים את הדגימה, המפקד.‬
‫היא לא נמצאת גם באזור 1.‬
‫יש סיכוי שהיא נספתה בשרפה‬ ‫או נמחצה מתחת להריסות?‬
‫אז אמורים להיות עקבות, אבל אין שום דבר.‬
‫למה? לאן היא יכולה הייתה להיעלם?‬
‫הכניסה לחצר פתוחה הודות למכבי האש.‬
‫תוכלו לברוח בתוך כל הכאוס.‬
‫נמשיך בעצמנו מכאן.‬
‫אבל…‬
‫עזרת לנו לברוח מהמחלקה, ואנחנו אסירי תודה.‬
‫אבל לא אוכל לתת לך לסכן את חייך.‬
‫אני מתנצל מעומק ליבי.‬
‫על הדברים שקרו לך ולאימא שלך…‬
‫אני רוצה להתנצל.‬
‫המצאתי תירוצים, אמרתי לעצמי‬
‫שאין לי ברירה בהתחשב בתקופה שבה אני חי.‬
‫אבל האמת היא…‬
‫שהייתי רק…‬
‫אחד מאלה שצפו מהצד.‬
‫בבקשה…‬
‫תשמור על עצמך,‬
‫מר סצ'ימוטו.‬
‫העיתון שלך.‬
‫מר וונג שלח אותי.‬
‫זו הודעה ממאסטר ג'אנג.‬
‫בום־או, לך תביא את מר פארק.‬ ‫אנחנו צריכים את הריקשה שלו.‬
‫גברת נאוול, אני אעשה את זה.‬ ‫מכונית מהירה יותר מריקשה.‬
‫ושכל המשטרה הבולשת תשים לב?‬
‫הם לא ישימו לב. אני אהיה זהיר!‬
‫תשכח מזה. בטיחות קודמת לכול.‬
‫אז אני אמסור את זה.‬
‫אופניים מהירים יותר מריקשה.‬
‫ולמשטרה לא יהיה אכפת ממני.‬
‫בבקשה…‬
‫תנו לי הזדמנות אחת לכפר על חטאיי.‬
‫בבקשה?‬
‫תעקבו אחריו.‬
‫תודה.‬
‫תלך לגברת נאוול בבוקר, והיא תשלם לך.‬
‫תשמור על עצמך, מאסטר ג'אנג.‬
‫- רוצחת מתועבת -‬
‫ארגנתי את ההסעה שלנו לאינצ'ון. בואי נלך.‬
‫גברת יון.‬
‫בוא נסיים את זה כאן.‬
‫אני אלך לבד מכאן.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אני הרגתי את המנהל איצ'ירו.‬
‫אותי הם מחפשים.‬
‫ייתכן שאצטרך לחיות את שארית חיי במנוסה‬
‫מבלי לדעת מתי יתפסו אותי ויהרגו אותי.‬
‫לכן אני רוצה שתעלי על הספינה איתי.‬
‫אני לא רוצה לגרור אותך…‬
‫אל החיים מלאי הדאגות שלי.‬
‫את…‬
‫לא מחבבת אותי?‬
‫אתה יודע שלא לזה התכוונתי.‬
‫אז זה סגור.‬
‫אני בא איתך.‬
‫מאסטר ג'אנג.‬
‫אני…‬
‫כבר מתתי פעם אחת.‬
‫הסיבה שאני עומד כאן‬
‫היא כי אביך העניק לי‬
‫חיי בונוס, אם תרצי…‬
‫כדי להגן עלייך.‬
‫כדי להישאר לצידך.‬
‫הם לא יפסיקו לחפש אותי.‬
‫ואני לעולם לא אעזוב אותך.‬
‫אני לא יכול לחיות בלעדייך.‬
‫את כבר יודעת את זה.‬
‫אין מצב.‬
‫אסור לנו להתעכב עוד.‬
‫בואי נזוז כדי שלא נפספס את הספינה.‬
‫רגע.‬
‫בום־או, באת.‬ ‫-כן.‬
‫איחרתי קצת כי נאלצתי להתחמק ממעקב בדרך.‬
‫כל הכבוד, שירו.‬
‫לא.‬
‫מאסטר, זה לא כמו שזה נראה. באמת. אני נשבע!‬
‫בבקשה, תאמין לי!‬
‫בסדר. תתחבא שם.‬
‫בכל אופן,‬
‫אני חייבת לתת לך קרדיט, מר ג'אנג.‬
‫ברגע שאתה שם עין על משהו,‬ ‫אתה משיג אותו בכל דרך אפשרית.‬
‫אבל לשרוף את בית החולים ככה היה קצת מוגזם.‬
‫זה שום דבר בהשוואה‬ ‫למה שעשיתם בין הקירות ההם.‬
‫אז מה תעשה עכשיו?‬
‫באמת תוותר על הכול‬ ‫בשביל המסיתה הג'וסונית הזו?‬
‫אני מאמין שכבר עניתי על זה.‬
‫הייתה תקופה שבה ראיתי בך חבר.‬
‫אני מניחה שאאבד חבר היום.‬
‫כשאני חושבת על זה, איבדתי עוד חבר‬
‫בדיוק ככה בעבר.‬
‫באותו זמן…‬
‫זה היה בגלל אימא של הבחורה הזו.‬
‫עכשיו,‬
‫אני מבקשת משניכם למות כאן.‬
‫להתראות.‬
‫תהרגו אותם!‬
‫בואי נלך.‬
‫תחזיקי מעמד.‬
‫קומי.‬
‫אימא…‬
‫תפסיקי עם זה.‬
‫אני יודעת שגם לך כואב.‬
‫האיש הזה…‬
‫הוא הגבר שאני אוהבת.‬
‫אז…‬
‫בואי…‬
‫נשים לזה סוף.‬
‫בואי נסיים את זה כאן.‬
‫גברת יון.‬
‫גברת יון!‬
‫את תהיי בסדר. תחזיקי מעמד.‬
‫הבטחנו שנהיה יחד.‬
‫תנסי לקום.‬
‫גברת יון, קומי בבקשה.‬
‫פריחת הדובדבן…‬
‫הסתיימה.‬
‫תישארי איתי.‬
‫תישארי…‬
‫לצידי.‬
‫זה לא יכול להיות.‬
‫לא.‬
‫לא!‬
‫לא.‬
‫בבקשה, לא.‬
‫קולונל קאטו!‬
‫המפקד!‬
‫קולונל!‬
‫קולונל.‬
‫תהיה בשקט.‬
‫זה מדהים.‬
‫חבר שלי ביקש ממני לתת לך את זה, גברתי.‬
‫חבר שלך?‬
‫ג'אנג טה־סאנג מ"בית אוצר הזהב".‬
‫- להתראות -‬
‫- מג'אנג טה־סאנג מ"בית אוצר הזהב" -‬
‫- מאקיקו, הקורטיזנה מהיכל "ספרינג מון" -‬
‫- מצ'וי יונג־גוואן מהמחלקה לבקרת מחלות -‬
‫- מיון ג'אנג־וון החוקר -‬
‫- מיון צ'ה־אוק החוקרת -‬
‫- מצ'וי סונג־סים -‬
‫- להתראות -‬
‫"הצדק מנצח. אתה מקבל את המגיע לך."‬
‫ככה זה, אתה יודע.‬
‫עזרת לי מאוד.‬
‫אם לא היית בא באותו יום‬ ‫ומשכנע את החבר לי אין־היוק,‬
‫המרד הזה לא היה מתקיים.‬
‫בסופו של דבר, אתה הפטריוט האמיתי.‬
‫תודה על המשקה.‬
‫נתראה.‬
‫החבר ג'אנג.‬
‫איזה הישג אדיר.‬
‫אתה באמת גיבור ולוחם אמיתי‬ ‫עבור האומה שלנו. נכון?‬
‫נכון מאוד.‬ ‫-נכון.‬
‫אתם זקוקים לכסף בדחיפות?‬
‫סליחה?‬
‫אם יש לכם משהו מועיל, תביאו אותו.‬
‫אשלם לכם ביד רחבה.‬
‫דרך אגב, אני לא החבר ג'אנג.‬
‫אני מאסטר ג'אנג טה־סאנג מ"בית אוצר הזהב".‬
‫טוב.‬
‫זו האמת, טה־סאנג.‬
‫כשהייתי כלוא במעבדה התת־קרקעית,‬
‫מסרתי את שמך.‬
‫הלשנתי על החבר שלי ועל עמיתיי‬
‫והתחננתי על חיי.‬
‫כשכל זה ייגמר, בוא נשתה משהו בבר מונלייט.‬
‫משי! בואו לבדוק את המשי שלנו!‬
‫הם עשויים ממשי!‬
‫תבקשי מהם להביא בצל ירוק.‬
‫כן, תחתוך קצת מהבשר הזה.‬
‫היי, סליחה. אני רוצה גוקבאפ אחד.‬
‫בואו ניכנס. הלילה קר.‬
‫האביב חלף במהירות בלתי רגילה‬ ‫בגיונגסונג באותה שנה.‬
‫ובאוגוסט של אותה שנה,‬
‫סוף סוף מצאנו את אלה שנלקחו מאיתנו.‬
‫כפי שהיא אמרה פעם,‬
‫פריחת הדובדבן‬
‫כבר החלה לנשור.‬
‫תחי קוריאה העצמאית!‬
‫ליידי מאדה.‬
‫החל מהיום,‬ ‫בית החולים אונגסונג סוגר את שעריו.‬
‫רוב הרופאים והאחיות יחזרו ליפן.‬
‫גם את חייבת…‬
‫לקבל החלטה.‬
‫האם תחזרי לקיוטו?‬
‫או…‬
‫שתמשיכי לבחון אפשרויות חדשות?‬
‫באשר לי,‬
‫אני עדיין מחכה לדברים שחלמתי עליהם.‬
‫צ'ה־אוק.‬
‫- לזכר עמיתינו‬ ‫קים היון־ג'ונג וסאו ג'י־הון -‬
‫- 25 ביוני, 4:20 בבוקר -‬
‫- מחאה שקטה -‬
‫- חלומות מתגשמים -‬
‫הו־ג'ה, אנחנו מוכנים. קדימה!‬
‫תרגום כתוביות: ג'ניה ליטבאק‬