-Vilken tid sa de? -Fem i tolv.
-Var det när de dog? -Det var då branden startade.
Enligt tidningen blockerades utgångarna med flit.
-Hur många dog? -De har inte gått ut med det.
Fan!
-Mike, vi sticker härifrån. -Kom igen, jag måste göra det här.
Kom igen, vi sticker!
Mike, är du okej? Får jag se?
-Mina ögon. Jag kan inte se. -Mike, jag är här.
Mike!
Tom! Andy! Hörni!
Jag tvättade dina kläder förra veckan. Allt utom din lila tröja.
Den luktar fortfarande av din parfym.
Jag saknar dig så mycket.
Jag har precis köpt scootern.
Till sist. Jag har trimmat den. Jag bytta till ett 500 watts batteri.
Jag vet vad du tänker.
Jag borde spara till sämre tider.
Men jag vet att du vill att jag ska vara lycklig.
Jag...
Vad? Vart tog du vägen?
Helvete.
Jag måste köra trådlöst.
FÖRHYRD PARKERING DEKANEN
-Hej, Brian. -Hej, Alice.
Mocka?
Ja.
Vill du smaka?
Jag vill inte dricka din dregel.
Okej.
-Nästa gång. -Vadå?
Tänker du undvika att dregla? Köra scooter med två kaffe?
Eller...ska du bjuda mig på frukost?
God morgon.
Kom ni hit tillsammans?
Du kom fem sekunder efter henne. Ni måste ha åkt hiss ihop, eller hur?
-Borde inte du jobba? -Jag kan inte. Jag laddar upp grejer.
Om jag kollar på skärmen tar uppladdningen längre tid.
Det stämmer.
Alice, vad har du på gång? Den där hjärtprylen?
-Hjärtfrekvenskontroll. En app. -Den har alltså ett namn nu.
Det är så långt jag kommit. Det krävs mycket testning.
12 månader tills den publiceras.
Verkligen? Sista chansen att komma med i årets teknikmässa.
Mitt stipendium hänger på en lös tråd.
Det är värre att vi inte dominerar.
-Allt är inte framgång och pengar, Sysop. -Säg det till den här blodsugaren.
Vadå?
-Hej, vad jobbar du med? -Åh, hm. Inget intressant.
Han döljer nåt. Är det jag som är självisk?
-Är det virtuell verklighet? -Förstärkt verklighet. Det är en skillnad.
-Vi ska till baren. Det är fredag. -Ja, och det är happy hour.
Jag har sett dig på "happy hour". Lite för "happy".
-Vi vet alla hur det slutar. -Oh, ja.
Väldigt frestande, men jag vill testa den här trådlöst.
-Jag behöver stället för mig själv. -Gamla byggnaden där jag joggar, då?
-Varför joggar du inte i parker? -För att testa hjärtappen.
-Stället är alltid tomt. -Det är bra att knulla i också.
Det är det jag hört. Ingen hänger där efter att den där snubben fick en elchock där.
Vaktmästaren, dog där för några år sen.
Det sägs att ögonen hade poppat ut när stöten gick genom kroppen.
Jävligt läskigt. En del säger att de fortfarande hör hur han skriker.
-Skulle det skrämma oss? -Om jag hör dig skrika eller jämra dig...
kommer jag traumatiseras i evighet. Du vet var vi finns. Lycka till.
Vi ses senare.
Hallå?
Nånting magnetiskt...
Hallå?
Vem är där?
Hur kan det kännas att se sin flickvän dö?
Andrew lämnade mig precis. Jag kan inte ens komma över det.
-Vad hände? -Inget.
När han uppnådde sitt mål, tänkte han att han förtjänade nån bättre. Han drog.
Jag tänkte på Brian.
Självklart, varför skulle du bry dig om mig?
Det är tionde gången du berättar om Andrew.
-Jag kan den utantill. -Okej.
Brian körde när de kraschade.
Det snöade tydligen den kvällen.
Ellen bad honom bad honom köra nästa dag.
Han körde tillbaka hem. Vägen var isig.
Bilen fick sladd i en kurva och föll nerför en klippa.
-Herregud. -Ja.
Hon dog direkt. Han överlevde.
-Det är det som plågar honom. -Stackars sate.
Tänk på att han är trasig.
Hej!
Är du inte klok? Du har stulit från Institutet.
Det låg ju bara där. Jag var tvungen.
-Det är nåt märkligt med det. -För att din mobil flög från bordet?
Nej... Jo, men det hände nåt mer.
-Vad menar du? -Det kändes som...en närvaro.
Jag antar att utrustningen reagerade på grund av det.
Kolla in det här. Jag kollade upp adressen.
Hemsökt fabrik. Två forskare dog under hemligt experiment.
-Jävlar. -Ja.
Vänta lite. Menar du att du hittat världens dyraste Ouija?
-Jag vet inte. -Och det du kände var en ande?
-Inte vet jag, Sy. -Det är möjligt.
Möjligt...? A: De existerar inte. B: De existerar fan inte.
Det var inte jag som pratade om en skrikande vaktmästare.
Det är ju en modern skröna. Det betyder inte att den är sann.
-Vi är ju ingenjörer, evidensforskare. -Precis.
-Är du inte nyfiken? -Du måste lämna tillbaka det.
-Varför? Det här kan vara en upptäckt. -Nåt oförklarligt. Men ett spöke?
Spöke är en tvetydig term. Vi vet inte vad det är, men vi kan bevisa dess existens.
Försöka förklara det. Kan vara en okänd energi
eller nåt från ett parallellt universum.
Vi måste stoppa det här nu. Jag gillar det inte.
Man tror inte livet efter detta, eller hur? Man jävlas inte med den andliga världen.
Jag tror på spöken. Det är inga energier. Jag tror det är döda människor.
"Om det är nåt märkligt... som pågår här."
Det är inte roligt. Två har dött av nåt man inte kan förstå, eller förklara.
Brian, snälla...
Jamen okej... Jag lägger ner det.
Hallå?
Varför funkar du inte?
Kom igen.
-Hej! -Hej.
Jag såg dig inte på Institutet och du svarade inte i mobilen.
Jag dejtade den här rike och bortskämda killen.
En dag...hade vi ett gräl, och...
Det aset slog mig. Han gjorde mig riktigt illa.
Jag sa till mina föräldrar att det antagligen var mitt fel.
Jag hade väldigt dåligt humör.
-Vad gjorde du? -Jag rymde och tittade aldrig bakåt.
Det är inte samma sak. Jag tog inte samma beslut som du, eller bad om ursäkt.
Försöker du be om ursäkt nu?
-Kanske. -Andar funkar inte så.
De är här för att de fortfarande har nåt kvar att göra.
Det finns ingen teknologi som kan få henne tillbaka, om hon gått vidare.
Jag tror att om hon inte är kvar, betyder det att hon var lycklig med dig.
Det finns inget att förlåta.
Hur kan du vara så säker på det?
Hur kan du plötsligt veta så mycket om andevärlden?
Vadå? Det här?
Inget kommer hända när vi är här.
Vad?
När jag kom hit hyrde jag ett rum hos Keira.
Bokhyllan fanns där, men den var Keiras mamma.
Första gången jag såg boken på golvet, gjorde jag som du.
-Kommer den alltid tillbaka? -Nån lägger den där.
-Ett spöke? En döing? -Nån annan idé?
Nån energi från en annan dimension som är intresserad av barnböcker?
-Vänta, vet Keira om det? -Nej.
-Har du inte berättat? -Att en död släkting jävlas med en bok?
Du kan börja med att be henne sänka hyran.
-Där sa han nåt. -Det är inte kul.
Okej, jag tror dig. Vi testar maskinen och ser vad som händer.
-I huset? -Ja, är det en spökdetektor...
...är det bästa stället att testa den.
Du oroade ju dig för stipendiet. Det här kan förändra ditt liv.
Och våra...och andras liv också, såna vi inte ens känner.
Vi kan förändra historien. Jag är för.
Alice, din rumskompis är ofarlig. Det är det bästa stället.
Det är som ett labb... ett paranormalt labb.
Lova mig att om nån blir det minsta skadad, så lägger vi av. Okej?
Okej. 20.00, 29 september.
Jag är Sysop Chen och jag är med Alice Ortiz de Leon och Brian Douglas.
Idag ska vi testa den här utrustningen. En spökdetektor.
Ja, det är faktiskt jag som säger det, men märkligare saker har hänt.
Brian har hängt i Alice rum ett tag, men de har inte hånglat.
Hej, Alice! Ska vi behålla lamporna tända?
Vi håller oss till rutinerna. Huset är alltid släckt så här dags.
Tre, två, ett.
Okej.
-Vill du att jag går? -Det är mitt hus. Det känner mig.
-Säker? -Jag har gjort det hundra gånger.
Ta den här. Känner du nåt ovanligt, säg ordet "kringla".
-Då stänger vi av direkt. -En perfekt kod till S och M.
Ja, allt för din skull. - Alice, Alice, Alice!
-Var försiktig bara. -Ja.
-Hör du mig? -Ja.
Jag är här.
-Nå? -Jag ser boken. Den är kvar.
Jag ställer tillbaka den.
-Och? -Inget än.
Det händer inget. Kom tillbaka.
Brian.
Vänta... Det är nåt nu.
Alice?
Alice, hör du mig? Vi har tappat dig.
-Vart tog hon vägen? -Jag fattar inte.
Prata med mig!
-Fan, jag går in. -Vänta, Brian!
Kringla.
Alice.
Hörni! Det pågår en massa aktivitet just nu.
Hörni! Ut därifrån...nu!
Vi går.
Helvete!
Brian?
-Vänta. -Vadå?
-Låt mig hjälpa dig. -Varför då?
-Det är ingen fara, Alice. -Var inte en sån barnunge.
Okej.
-Jag mår bra. -Du ser ut som skit.
Brian! Var har du Alvedonen?
-Hej! -God morgon!
-Vad är klockan? -Det vill du inte veta.
Hur mår du?
Det gör ont fortfarande. Du skulle sett den andre snubben.
Du... Vi måste göra ett nytt försök.
Du lovade att om nåt gick fel skulle vi ge oss.
-Det är bara en skråma. -Det känns mer som en varning.
-Vi slutar här. -Varför skulle det...
De har ingen aning om vem, eller vad som dödade honom.
Det var definitivt ingen olycka.
-Det är tydligt att maskinen upprör dem. -Spökena hos mig har aldrig varit otrevliga.
Inte förrän vi satte på utrustningen.
Vi får ta reda på varför.
Mr Turner?
Vilka är ni?
-Journalister? -Nej.
Youtubers? Instagrammers? Skitsnackare?
Ursäkta? Nej. Vi är från Institutet. IIT.
Jag förstår.
Det är på tiden att ni drar. Jag vill inte ha nåt med det stället att göra.
Vi hittade din utrustning.
Skorna.
-Jag är Brian. Det här är Alice och Sysop. -Vad är det för namn?
Brian? Det är keltiskt, betyder modig. Men vem som helst kan heta det.
Sysop står för systemoperatör.
Sysslar ni med det? Systemingenjörer?
Nej, jag designar en app för mobiler.
Ni är alla toppstudenter och skälet till att ni är här är...
A: Ni har ingen aning vad utrustning ska användas till.
B: Ni sitter redan i skiten. Förlåt, min franska.
Jo...vi står nog ganska nära B.
Institutet var en fasad för regeringen under kalla kriget.
Du utvecklade alla typer av ny teknik.
Sånt som än i dag låter som science fiction.
Vi jobbar med bland annat radar men nånting oväntat uppstod.
Ett elektromagnetiskt utslag, en närvaro av en icke synlig, eller närbelägen källa.
-Ett spöke? -Kanske.
Men det interagerade med omgivningen och med oss.
Vad hände?
De elektromagnetiska strålarna slog emot den och gjorde den förbannad.
Vi beslutade oss för att ignorera den... Jag beslutade det.
-Och vi fick betala för det. -Vi måste sluta nu.
Varje gång vi sätter på utrustningen utsätter vi oss för risker.
Om vi inte...gör det utan att märkas.
Jag kan modifiera strålningen. Digitalisera den.
Då kommer ni inte bara att vara oförmärkta. Ni kan göra vadsomhelst med datan.
Vi kommer att se verkliga spöken på våra mobiler.
Vi kan ta emot data och omvandla den till videosignaler.
Den där är från 70-talet.
Menar ni att den kan upptäcka, sända och ta emot signaler i realtid?
Ja, med min terrabyte-sändare.
-Jag är på. -Lovar ni att hålla tyst är jag med.
Då så, men...om vi ska göra det...
Föreslår jag att du tar upp diskussionen om hyran.
Är det här för det infraröda? Sist hade vi knappt nån signal.
-Sy! Sy? -Inte just nu.
-Är det sant? -Ja.
-Är du säker på att de inte är påtända? -Vadå? Självklart inte.
-Jag gör allt för att träffa mamma igen. -Vi vet inte om det är hon.
Men finns det ett bättre sätt att testa det här?
Okej, jag parade mobilen och VR-glasögonen
Det här är attenuatorn. Den får systemet att funka på lägsta frekvensen.
Du kommer se spöken, men de ser inte dig.
-Vad sjukt. Är ni säkra på att det funkar? -Det är min tech. Det funkar.
-Bara utifall...var försiktig. -Var inte rädd.
Jag har installerat en app som du kan styra förloppet med.
Om nåt skulle komma nära dig...du vet.
-Nu känner jag mig mycket säkrare. -Då kör vi.
Okej, jag har bild och ljud.
Får jag den?
-Kom ihåg..."kringla". -Visst. Tack.
Ta det lugnt, Brian.
-Du kände alltså inte till det här? -Nej.
Min...mamma och jag skildes inte som vänner direkt.
Jag har nog alltid känt hennes närvaro här.
Det var väl därför jag hyrde rummet.
-Brian, temperaturen sjunker. -Jag ser inget.
Ser du en mörk skepnad?
Det är bara en kappa.
-Det måste finnas nåt där. -Det kanske inte fungerar.
Okej, kom tillbaka.
Vad är det?
Mamma?
Nej, Keira!
Vänta!
Mamma?
-Nu kommer belöningen! -Nu ska vi bli packade.
En liten spökskål? Skål!
-Herregud, jag älskar den här låten. -Upp med dig då.
Kom igen!
Så jag har en gammal dam hemma hos mig.
Ja, det verkar så.
Vad händer nu?
-Borde jag fråga? -Nej.
Jag kan förstärka signalen från maskinen. Som ett wi-fi-nätverk.
Sen förbättrar jag appen och då ska vi kunna se spöken i våra mobiler.
-Jag vet inte. -Vi kommer bli rika.
Apparition tillgänglig på Playstore.
-Apparition? -Marknadsföring är inte min grej.
Men det är inte som är grejen. Klockan tickar och vi kan inte sluta nu.
Om vi inte greppar möjligheten kommer nån annan att göra det.
Vi är inte redo att testa appen bara.
Vad gör vi när vi får kontakt med fler är ett spöke?
-Vad är oddsen för det? -Att det finns fler än en döing?
Jag började här för att jag ville skapa makalös teknologi.
Sånt som kan förändra världen. Det här är nåt sånt.
Om nästa nivå innebär flera föremål, så är det bara så.
Okej, var ska vi testa den?
Fabriken ockuperades i flera veckor under strejken. Familjer fanns där.
Ägaren beslutade att sätt eld på källaren för att röka ut dem.
På nåt sätt fastnade de därinne. De brändes upp levande.
-Hur många? -Det stod inte, men jag hackade datan.
-53 stycken. -55. Glöm inte Mikes vänner.
Ja, ja. Det är det enda stället vi kan göra det på. Jag tar risken.
-Misslyckas det attackeras vi av spöken. -Ja, om han har tur.
-Varför skulle det misslyckas? -Vi har ju precis kommit på det.
Ja, ni fick det ni ville. Men ni får fan inte lägga av nu.
Vi försöker bara undvika onödiga risker.
-Ni är skyldiga mig det. -Det var ditt beslut att dela med dig.
-Du har bara bidragit med emotionellt stöd. -Är det vad du tror?
-Vad tycker du? -Jag gav er det första spöket.
Jag har tagit hand om er från början. Det gör mig till den smartaste.
Maskinen är i väskan. Lycka till.
Den ska sitta här.
Vadå?
Sysop, vad i helvete?
Brian.
Mike?
Mike, det är jag, Alice.
Mike?
VARNING HÖGSPÄNNING
Brian. Om nåt går fel vill jag att du ska veta att...
-Vadå? Börjar du bli känslosam nu? -Vadå? Nej, kompis.
Jag tänkte säga att jag har allt är klart för att laddas upp på webben.
Kolla, ett klick bort.
STOR FABRIKSBRAND
Vad gör du här?
Vad har hänt med dig?
Jag tror jag begick ett misstag.
Jag hade hoppats du skulle hjälpa mig stoppa mina vänner, men...
...men du stoppade aldrig.
-Det gjorde jag. -När dina vänner dog?
Du kunde ha förstört maskinen, men du lämnade den där.
Du hoppades att nån ung gränslös skulle göra det du inte vågade.
Så att du skulle kunna träffa föräldrarna igen, eller hur?
Och min syster. De dog alla i den branden.
Mina vänner är i fara. Tänker du hjälpa mig?
Jag fattar inte. Spöket i ditt hus är ofarligt.
Tror du de är i mitt hus?
-Vi måste stoppa dem nu. -Jag vet.
Jag tror inte du förstår. Det här är skälet till att jag slutade.
Mobilbolagen drog fördel av att fabriken stängdes. De satte upp antenner där.
-Det stör signalen. -Sändaren och attenuatorn fungerade inte.
Kan systemet kollapsa?
Fan, varför svarar de inte.?
Är du okej?
-Vad är klockan? -23.15.
Hjälp mig med det här.
-Klar? -Japp.
Visa vägen.
-Hör du mig? -Ja.
-Är du okej? -Ja...men jag fryser arslet av mig.
Brian, det är nåt som är fel.
Jag ser ingenting.
-Var det du? -Nej.
-Kommer du? -Jag måste stänga ner den.
Här.
Hämta mina vänner.
-Är du okej? -Ja, ingen fara.
-Är det säkert? -Ja.
-Ser du nåt? -Nej.
Hörni! Brian!
Sysop!
-Vad händer? Varför ser vi dem inte? -Jag vet inte, Sy.
Vi kanske borde sticka.
Japp, nu sticker vi.
Vad i helvete?
Det var som fan!
Hjälp mig, Sy!
Jag är ledsen, hörni.
-Vad var det? -Vet inte. Vi måste hitta en annan utgång.
-Var är de? -Ingen aning.
Vad i helvete?
Sy
Sysop!
Rör dig inte.
De har omringat oss.
-Det är ju omöjligt. -Vad gjorde du?
Ingenting.
-Herregud! -Sy, vänta! Sy!
Sysop!
Hej, där.
Ni borde inte vara här.
Vi kommer att döda honom.
Hjälp!
Hjälp mig!
Döda...
Alice?
Alice!
Vi måste härifrån.
Vad?
Vart tog du vägen?
Snälla...
Kom igen.
Helvete!
Alice.
Brian.
-Hej, tjejen, läget? -Hej.
Vet du vem Sysop Chen är?
-Jag har fått ett mejl... -Alla på Institutet har fått såna spam.
-Har nån öppnat det? -Ja, jag gjorde det.
-Vad är det? -En märklig app. Ett tomt interface.
Nån form av spökdetektor. Ingenting i appen verkar funka.
Åh... cool.