Da počnem od trenutka kad me strpao u prtljažnik?
23. OŽUJKA 2015.
On zatvori prtljažnik i ja ostanem u mrklom mraku.
Nosim naočale za plivanje prelijepljene crnom trakom.
Ruke su mi vezane iza leđa
i drogirana sam.
Počnem hiperventilirati.
Nastojim ne paničariti.
Hoće li me silovati? Mučiti?
Umirem od straha.
Otvori prtljažnik, zgrabi me za rame i kaže:
„Ne govori. Ne vrišti. Samo će ti biti još teže.”
Premjesti me u prtljažnik drugog auta.
Duboki zvuk motora
podsjetio me na Mustang.
Zamišljam da smo na autocesti.
Nastojim pomno pratiti,
brojim zavoje i skretanja.
Ali sedativi počinju ozbiljno djelovati.
Još je jedno predivno jutro…
I zamišljam kako se ljudi voze na posao.
Slijedi prometno izvješće.
Nitko ne bi mogao ni zamisliti
da je u autu koji je upravo prošao
žena prekrivenih očiju, zgurana u prtljažnik.
AMERIČKA NOĆNA MORA
DRUGI DIO
NESTALA
Iako još nosim naočale,
jasno mi je da je dan.
Pitam se gdje bismo to mogli biti
a da nas nitko ne vidi?
Osjećam miris borova.
Tiho je.
Zamišljam
samotan posjed u šumi.
Ali onda me on zgrabi za stopala
i odvuče me sa svjetla u tamu.
Osjetim da ležim na hladnom betonu.
On kaže: „Moram se pripremiti.”
A ja samo mislim:
„Pripremiti za što?”
Čujem ga kako nešto riba.
Čujem zvuk ljepljive trake
i prisjetim se svih hororaca koje sam gledala.
Strepim da ću ja tako završiti i da…
Da će mi posljednji trenuci na Zemlji biti ovakvi.
Odvede me u kuću.
Najprije pod stopalima osjetim tepih, a zatim pločice.
Drhtim od straha i susprežem dah.
Odvede me do kreveta.
Osjetim da je sjeo pokraj mene.
I kaže:
„Ovo nije bilo planirano za tebe.
Nego za Aaronovu bivšu, Andreju.”
Ja pomislim: „Koji kurac?!
Ovo ima veze s njom?”
Zatim mi kaže
da je član organizacije s crnog tržišta,
koja otima ljude radi novca.
Kaže mi da je Aaron dobio upute što treba učiniti.
„Planiramo te osloboditi za 48 sati.”
Premda želim vjerovati da će me zbilja pustiti,
činjenica je da sam na osami, sama sam, drogirana.
Kad idući put uđe, možda to bude kraj.
To mi je posljednja misao prije negoli se onesvijestim.
Znam da sam nekoliko sati spavala jer,
kad se probudim, iako još nosim naočale,
vidim da se svjetlo pomaknulo.
Zvuči kao da je on u susjednoj sobi.
Primijetim da svira francuska pop-glazba.
Najčudnije je u vezi s tom glazbom to što mi se svidjela.
Zbog nje se on čini običnim.
On me vodi u zahod,
gdje navodi moju ruku.
Kaže mi kako pati od nesanice i PTSP-a,
da je bio u vojsci.
Doima se kao pažljiv i pristojan čovjek.
Dok prvi dan prolazi,
razmišljam kako možda samo trebam ostati smirena,
da će me osloboditi i da će sve ovo završiti.
Ali onda…
osjetim nekakvu
težinu…
i oklijevanje u njegovim stopama.
I on kaže:
„Imamo problem.
Nemamo nikakvo jamstvo
da nećeš razgovarati s policijom.
Jedan od nas mora se seksati s tobom.
Snimit ćemo to.
Ako pomislimo da ćeš razgovarati s policijom,
moći ćemo to objaviti na internetu.”
Osjetim kao da me opalio u lice.
Kao da sam napustila tijelo.
I onda kaže:
„Zapravo ću se ja morati seksati s tobom.
Znaj da ću biti nježan.”
Onda se popne na mene i…
počne me ljubiti…
Nagonski se poželim opirati i vrištati
i učiniti bilo što da ga zbacim sa sebe i zaštitim se
ili kažem što želim reći.
Ali znam da će biti samo još gore.
Mogao bi postati još nasilniji, a ja samo želim
da se to završi i…
da prijeđemo na iduću…
Da prijeđemo na iduću stvar.
Znamo kako ljudi opisuju
izvantjelesno iskustvo.
Teško je to razumjeti
dok to ne doživite.
Potpuno ste distancirani od sebe,
promatrate kako se to događa i samo…
Silno mi je žao te žene.
Znate, to je…
Želim joj pomoći, ali ne mogu.
Kad završi, odvede me u kupaonicu
i na odlasku
kaže mi da odsad
ne moram nositi naočale kad nije u prostoriji sa mnom,
a ja se osjećam kao da me dresira.
To mi je nagrada zato što sam bila dobra curica.
I tako…
skinem te naočale za plivanje s očiju,
prvi put u više od pola dana.
Pogledam se u zrcalo i potpuno sam distancirana.
Ne…
Ne znam tko je to preda mnom.
Ali počnem se tuširati i sklupčam se
dok me voda šprica.
Voda otječe i osjećam da svaka trunka nade
otječe s njom.
OTETA 28 SATI
Sljedećeg jutra
čujem ga kako čisti u susjednoj sobi.
Kad su provalili u kuću,
rekao je da nas samo pljačkaju, ali završilo je otmicom.
Kad sam došla u kuću, rekao je da će biti čovječan,
ali ipak me silovao.
Kako mu onda mogu vjerovati da me neće ubiti?
Kad u vijestima čujete takve stvari,
nikad ne završe dobro.
Ali više nemam naočale na očima
i razmišljam kako bih pobjegla.
Prozori su zabarikadirani,
a vrata zaključana.
Pregledam sobu da vidim što mi je na raspolaganju
kao moguće oružje i…
Ne mogu ništa upotrijebiti.
Onda on uđe i kaže mi
da su izgubili kontakt s Aaronom.
Obuzme me velik strah
i strepim da mu se nešto loše dogodilo.
On kaže: „Moji suradnici uskoro dolaze.
Moram ti dati još jednu dozu sedativa. Takav je protokol.
Kada dođu, najbolje da ne komuniciraš s njima.
Pretvaraj se da spavaš.
Nisu dobri kao ja.”
Čujem da se auto približava kući.
Ne znam kolika je ta organizacija, ne znam tko je u njoj ni zašto.
Čujem kako razgovaraju.
Rasprava zvuči žustro.
Gotovo ratoborno.
Umirem od straha. Drhtim.
Onda on uđe i kaže:
„Odlučili smo.
Moramo snimiti dokaz da si živa.
Reći ćeš kako se zoveš.”
Kažem: „Ja sam Denise Huskins.
Oteta sam. Ali inače sam dobro.”
„A onda moraš spomenuti neki aktualni događaj.”
Danas se u Alpama dogodila avionska nesreća.
Dao mi je vrlo jake sedative
i užasno mi je teško uopće…
držati se uspravno.
Prvi sam put na koncert išla na Blink 182.
Ali nadam se da je ovo samo neki čudan zadatak ili procedura ili…
da traži otkupninu od Aarona
i da će sve ovo završiti kad je dobije.
Ali nakon što sam snimila poruku,
kaže mi da njegovi suradnici imaju još jedan zahtjev.
Kaže da videosnimka od jučer
nije dovoljno dobra.
„Morat ćemo se opet snimiti kako se seksamo.
Ovaj put mora izgledati kao da to želiš.
Mora se činiti
kao da smo u vezi, kao da sam ti ljubavnik.”
Pokušavam dokučiti što to točno znači,
ali čini se…
da ovaj put neću moći biti distancirana.
Ovaj ću put morati biti prisutna i glumiti,
a ne znam kako…
kako ću to izvesti.
On ode. Skinem naočale i ugledam dvije pune čaše vina
te nekoliko bočica žestokog alkohola.
Što on umišlja?
Da je ovo spoj?
Popijem alkohol iz bočica i čašu vina.
On pokuca, ja stavim naočale,
a on se našali:
„O, počela si bez mene.”
Da, počela sam bez tebe.
Učinit ću što god mogu
da se umrtvim i da to što prije obavim.
Kaže da je shvatio da ću, ako mi zalijepi oči ljepljivom trakom,
izgledati kao da žmirim.
Ja si mislim:
„Nećeš me slomiti.
Neću se slomiti
i ustuknuti.
Dobro, obavimo to, jebemu.”
OTETA 40 SATI
U noći me probudi kucanje.
On kaže: „Želim ti nešto pokazati.”
I…
Podignem naočale tek toliko da vidim…
Ako vidi ovo, želim da zna
da njezina obitelj misli na nju.
Mi je…
Volimo je
i nećemo odustati.
Ona je moja junakinja. Ona je naša djevojčica.
Tada se prvi put zaista…
zaista slomim.
On mi stavi ruku na leđa
da me utješi.
I kaže: „Sad ti se ovo sigurno čini stvarnim.”
Ja samo nastavim jecati.
Nekako se čini kao da je sve ovo
duga igra u kojoj me pokušava slomiti.
I pomislim: „Jebi se!”
Ali tada mi kaže
da je vrijeme…
da odem kući.
Smjesti me u auto.
Da mi dozu sedativa.
Kaže: „Neću te moći ostaviti na području San Francisca.
Previše te policije ondje traži.
Pa ću te odvesti tvojoj obitelji u Huntington Beach.”
Poslije osjetim da me trese i budi.
Sjedim sprijeda, na očima mi je ljepljiva traka i nosim sunčane naočale.
Malo virim kroz ljepljivu traku
i vidim bijelu boju auta.
Kaže mi:
„Aaron je otišao na policiju
pa ćeš morati razgovarati s njima.
Ali dvije im stvari ne smiješ reći.
Prvo, da je itko od nas bio u vojsci.
Drugo, još važnije,
ne smiješ reći da smo se seksali.
Uvijek ćemo te promatrati.
Ako saznamo da si nešto rekla,
nećemo napasti samo tebe, nego i tvoju obitelj.”
Pomogne mi da izađem.
Kaže mi da brojim do deset kad čujem da auto odlazi.
I polako brojim.
Pričekam neko vrijeme da se uvjerim da je zbilja otišao.
Osjetim da napokon mogu
skinuti ljepljivu traku s očiju.
Nakon 48 sati više nisam oteta.
Počnem hodati između dviju zgrada i primijetim…
grm pun ljubičastih cvjetova slaka.
Čini se previše nadrealnim da bih uopće…
mogla to doživjeti.
AVENIJA UTICA
Pogledam desno.
Ugledam natpis Utica.
Tom sam ulicom hodala
stoput u životu.
Preplave me uspomene iz djetinjstva.
Doma sam.
Hitna služba.
Primio sam njezinu poruku. Sigurno je ona.
Odem do tatine kuće.
Nema ga doma.
Susjeda kaže:
„Isuse! Jesi li dobro?
Što da učinim? Kako da pomognem?”
Odem u njezin stan.
Policajci uđu.
Primijetim da jedan od njih drži diktafon.
Čujem helikoptere.
Mediji se skupljaju vani.
Ovdje smo. Svi ćemo se brinuti za vas.
Naravno, moramo vam postaviti hrpu pitanja.
Moram li odmah odgovarati? Jako se bojim.
Zabrinuta sam, ali kažem im za upad u kuću,
za dane u zatočeništvu, za grupu.
A onda me upita…
Jesu li vas seksualno zlostavljali?
Ne želim lagati,
ali osjećam se kao da je u mene uperen pištolj
i uperen je u moju obitelj i ne mogu…
Ne bih si mogla oprostiti
znajući da sam učinila nešto
zbog čega su oni ubijeni.
I smjesta kažem…
Ne.
Nisu vas dirali ni radili nešto na silu?
Ne.
Mislite li da bi vam se to moglo ponoviti?
Da, ako…
ako previše kažem, da.
Detektiv kaže da je na telefonskoj vezi detektiv iz Valleja
i da mi nude nagodbu,
koja se otprilike svodi na imunitet.
Odmah kažem:
„Imunitet od čega?”
Osjećam se izgubljeno i zbunjeno.
Kao da trebam pomoć.
Shvatim da trebam odvjetnika koji će mi pomoći da odlučim što da radim.
Dobijem Douga Rappaporta,
odvjetnika u San Franciscu.
Rekla je: „Na jugu sam. Policija smatra da sam sumnjiva.”
On mi kaže: „Već ste im dali izjavu.
Nemojte više davati izjave.
Budu li proturječne, iskoristit će to protiv vas.”
Rekla je: „U redu.
Slušat ću vaše direktive. Kakve su?”
Kaže: „Samo morate što prije doći ovamo.
Idućim avionom ako možete.
Vrijeme curi.”
Tko ju je oteo? Je li netko platio otkupninu?
I zašto se sve skupa uopće dogodilo?
Još čekamo neke od tih odgovora.
Dok odlazimo, netko nas fotografira
i tada zaista shvatim
koliko je ovo javna stvar.
Nisam uopće bila spremna za medijsku oluju.
G. Huskins lišio je našu zajednicu vrijednih sredstava,
usađujući pritom strah u stanovništvo.
Kad je Huskinsova jutros došla,
pristala je razgovarati s istražiteljima.
Ali kad je došlo vrijeme da se vrati u Vallejo, zatvorila se.
Angažirala je odvjetnika
i skriva se na tajnoj lokaciji.
DENISIN DEČKO
Mediji samo pronose tu teoriju.
Koji god kanal uključim, svugdje piše:
„Denise je lažljivica.”
Policija se pita je li Huskinsova stvarna Nestala.
Ali to uopće nema smisla.
Ona je najpoštenija osoba na svijetu.
Ne znam gdje je.
Ne znam što proživljava.
Samo je želim vidjeti.
Te večeri Denise mi dođe u ured.
On se drži skroz poslovno. Kaže mi da sjednem ispred njega.
Kažem Denise: „Dok ste bili u avionu,
Policijska uprava Valleja ocrnila vas je.”
Budemo li smatrali da imamo dovoljno dokaza,
tužit ćemo ih za kazneno djelo.
Isprva sam pomalo zapanjena.
Posljednjih 48 sati živjela sam od trenutka do trenutka,
pokušavajući preživjeti.
Sasvim sigurno nisam razmišljala o tome
da se, ako preživim,
moram pobrinuti da sve bude uvjerljivo.
Ispričam Dougu sve,
o otmici, upadu u kuću, silovanjima.
Prošli smo priču tri-četiri puta.
Kažem Denise:
„Apsolutno vam vjerujem.
Ali ako kanimo uhvatiti počinitelja,
morate ići na ginekološki pregled.”
To je pregled zbog seksualnog napada pri kojem policija uzme forenzičke dokaze.
Ključno je da to što prije obavimo.
Kažem mu da se bojim razgovarati s policijom o silovanjima,
zbog prijetnji meni i mojoj obitelji.
A on kaže:
„Ne dopustite da otmičari imaju moć nad vama.
To takvi ljudi žele.
Žele zauvijek imati moć i kontrolu nad nekim.”
Ja kažem: „Dobro, učinit ću to.”
Nazvao sam Policijsku upravu Valleja.
I rekao: „Moramo hitno napraviti ginekološki pregled.”
A oni mi odgovore:
„Želimo da dođe i da nam izjavu,
a onda može na pregled.”
Sve se činilo tako…
naopako i kao pravo…
poniženje.
Ali želim da ulove krivce.
Pa pristanem.
„Razgovarat ću s njima i sve ću im reći.”
ČETVRTAK 26. OŽUJKA, 10.00
Nove informacije o čudnoj priči o ženi iz Valleja.
Denise Huskins, navodna žrtva,
trenutačno je u policijskoj postaji u Valleju.
U četvrtak ujutro saznamo da je Denise došla na policiju s odvjetnikom.
Možda će priznati.
Možda će je uhititi.
Čekamo da vidimo što slijedi.
Uvedu nas
u prostoriju za ispitivanje.
Trebam još jednu stolicu.
Još jednu?
S nama je agent FBI-a.
Predstavi se kao specijalni agent David Sesma.
-Ovo je David Sesma. -Ja sam iz FBI-a.
-Doug Rappaport. -Pozdrav.
Ispred mene sjedne policajac
i predstavi se
kao detektiv Mustard.
Isprva nam je cilj bio da se sretno vratiš kući.
Drago mi je da si preživjela ovaj incident.
Nas najviše zanima istina.
Prethodne su večeri na presici rekli da lažem.
Pa sam automatski na oprezu.
Ali u isto vrijeme
znam da im očajnički…
želim pokazati istinu.
Pokazati im da mi mogu vjerovati.
Htio bih da počneš…
Počne me ispitivati o meni i Aaronu, o našoj vezi.
Zamoli me da prepričam svaki detalj provale u kuću.
Probudila me jarka svjetlost, nalik na laser.
Vidi se crvena laserska točkica.
Na snimci je mirna glazba.
Kažem im da je moj otmičar vitak
i da mislim da je visok, možda 183 cm.
Ratni je veteran, ima PTSP. Pati od nesanice.
Imaju nekakav fizički opis kojim se barem mogu voditi.
Išli smo desno, a onda lijevo.
Pokušam navesti svaki detalj mjesta na kojem sam bila,
koliko smo se vozili.
Uvjerena sam da pregledavaju snimke nadzornih kamera
iz okolnog područja
kako bi pronašli tu osobu.
Počnemo prolaziti pojedinosti o silovanjima.
Kaže: „Moram snimiti kako se seksam s tobom.
Ta će te snimka spriječiti da odeš na policiju.”
Prolazim sve odurne detalje i poniženja
i ponovno se vratim u tu situaciju
od koje sam se tada očajnički željela distancirati.
Sjedim s rukama na licu, kao da još nosim naočale,
i pokušavam mu reći sve što znam.
Rekao je da moramo opet.
Moralo je biti uvjerljivo, kao da smo par.
Pristala sam jer nisam znala što bih. Nisam to htjela ponoviti.
Drži se, vrši svoju dužnost, ispravno postupa,
premda je to nevjerojatno teško.
I čini se da joj vjeruju.
Dok ne počnu postavljati pitanja poput…
Jesi li već bila u tom prtljažniku?
Ne.
„Jesi li se opirala? Zašto nisi?
Jesi li vrištala? Zašto nisi?”
Jesi li bučila?
Ne. Probudili su me iz duboka sna.
I shvatim da je doživljavaju kao smeće.
Kao zločinku.
Odmorimo se kratko.
Drži se. Odlično ti ide.
Nazove me Doug Rappaport
i kaže mi
da Denise i Aaron ne bi trebali razgovarati
dok ispitivanja ne završe,
ali razmijenimo neke informacije.
Amy mi kaže
da se sve što Denise govori poklapa s onim što sam ja rekao.
To je dobra vijest.
A onda…
kaže da…
Denise ide u bolnicu na…
ginekološki pregled.
Jer su je silovali.
Jebemti!
Odvedu me u ambulantu na ginekološki pregled.
Primijete mikrolezije u cerviksu
koje govore da sam u protekla dva dana imala spolni odnos.
Sad postoji jasan fizički dokaz da se to zbilja dogodilo.
Jamačno će uvidjeti da govorim istinu.
Sutradan nas odvedu u drugu prostoriju za ispitivanje.
Nemaju nimalo suosjećanja.
Drže se strogo poslovno.
I pomislim da nešto nije u redu.
FBI NIJE OBJAVIO SNIMKU OVOG ISPITIVANJA
Agent FBI-a David Sesma kaže…
„Znaš, u tvojoj priči ima puno nedosljednosti.
Želiš li promijeniti iskaz?
Moraš znati
da je laganje saveznom agentu savezni zločin.”
Ja sjedim ondje, kao…
Kao da je eksplodirala bomba i zvoni mi u ušima.
U šoku sam.
Nisam sve ovo izmislila.
Medicinske sestre rekle su da postoji dokaz
koji potvrđuje moj iskaz.
Povučem ih u stranu i kažem:
„Priča joj je potpuno dosljedna.
Kako možete misliti da laže?”
A on me upita…
„Niste li gledali film Nestala?”
Kako netko zadužen za istraživanje zločina može misliti da je ovo film s Affleckom?
To je Hollywood. Ovo je stvarnost.
Uvjeren je da ima pravo.
Vjeruje u ono što mu odgovara.
PROSTORIJA ZA ISPITIVANJE 1
Zar zbilja misle da je ovo inscenirano? Sve skupa?
Zašto? Što bih time dobila?
Čemu…
Čemu sve to?
Denise se suočava
s tužbom zbog laganja saveznom agentu.
Možda je čeka kazna
od 12 do 18 mjeseci u saveznom zatvoru.
Do kraja života nitko joj neće vjerovati,
izgubit će povjerenje ljudi.
Život joj je takoreći uništen.
Dok sam bila oteta, samo sam se željela vratiti svom životu.
Jedino mi je pomisao na budućnost pomagala da izdržim.
A sad su mi sve to oduzeli.
Denise se vrati obitelji
i poruči da me želi vidjeti.
Kažem joj da ću odmah doći.
U zatočeništvu me držala pomisao da ću opet biti s njim.
Iako sam znala da je Aaron petljao s bivšom,
u noći otmice rekao mi je da me voli
i da zbilja želi pokušati riješiti naše probleme.
Pričao mi je o svom napretku na psihoterapiji
i zaista se činilo da je duh njegove veze
i njegove bivše napokon nestao.
Da napokon možemo krenuti ispočetka.
Ali nakon svega što sam proživjela…
bojim se da će me drukčije doživljavati.
Ona otvori vrata…
I onda Denise samo…
zaplače govoreći: „Nisam htjela.”
Kaže: „Nisam htjela.
Prisilili su me.”
Ja je samo grlim. Govorim: „Znam. Jesu.”
Kažem mu: „Ja…
Ne želim da zbog ovoga
ostaneš sa mnom ako to ne želiš zaista.”
A on me umiri:
„Ne. Volim te. Apsolutno…
Želim biti s tobom.”
Onda kažem Denise da ću učiniti sve što mogu.
Uzdržavat ću nas.
Brinut ću se za nju.
Ne želim je ostaviti.
Ali bojim se.
Jer znam da su otmičari još na slobodi.
Policija ih ne traži.
Možda se vrate.
Nitko nas ne štiti.
Što se medija tiče, priča je završena.
Slučaj je zaključen.
Jedino je pitanje hoće li par biti optužen.
NEPOZNATI POŠILJATELJ OTMICA DENISE HUSKINS
Stigne mi obavijest da imam e-mail.
Ne znam tko ga šalje.
OTELI SMO DENISE HUSKINS I TRAŽILI OTKUPNINU
Je li to priznanje? Govore mi da su oteli Denise?
Spominju provale na Mare Islandu.
Na fotkama je pištolj s prilijepljenom ručnom svjetiljkom.
Čini se da se javlja Denisin otmičar,
bijesan što nju nazivaju lažljivicom,
priznaje zločin i govori:
„Morate vjerovati Denise.”
Sve čudnije i čudnije.
Pošaljem mailove policiji u Valleju i pitam što da radim.
Nikad mi nisu odgovorili. Crna rupa.
Nazove me Amy.
Primila je mailove koje je otmičar poslao u San Francisco Chronicle.
BIJELI MUSTANG
U mailu spominje Mustang.
Denise je rekla da je bila u prtljažniku auta nalik na Mustang.
Fotografije odgovaraju Denisinu opisu
lokacije na kojoj je bila.
Ali borim se protiv policije ograničena vidokruga.
Nisu vidjeli ništa osim uskog prolaza
koji Denise vodi od njih do zatvora.
Što će biti potrebno da policija napokon
to shvati ozbiljno i istraži?
Dobivam mail za mailom.
A policija mi ne odgovara.
Pitam se što se zbiva.
U posljednjem mailu kažu:
„Mi smo trojica znanaca,
od kojih su dvojica završila fakultet.“
Kao da se žele identificirati
da bi dokazali meni i drugima da su zaista to učinili.
Naposljetku kažu:
„Ako se policija iz Valleja ne ispriča Denise i Aaronu,
ponovno ćemo to učiniti.”
UČINIT ĆEMO LOŠU STVAR IZ ISPRAVNIH POBUDA
Mislim: „Postoji li zaista banda otmičara
koja operira po sjeveru Kalifornije?
Jesmo li svi u zabludi?”
5. LIPNJA 2015.
DESET TJEDANA NAKON ŠTO JE DENISE OSLOBOĐENA
DUBLIN, KALIFORNIJA
65 KM OD VALLEJA
Hitna služba.
Provala u North Terracina Driveu u Dublinu.
Sad su vani.
Moj se muž nateže s njima.
Ugrabili su našu kćer.
Prijevod titlova: Vojmir Špoljarić