5. ČERVNA 2015
DESET TÝDNŮ PO DENISINĚ PROPUŠTĚNÍ
Tísňová linka.
Na North Terracina Drive v Dublinu došlo k vloupání.
Právě teď tam jsou.
DUBLIN, KALIFORNIE 65 KM OD VALLEJA
Já se schovávám na záchodě.
Můj manžel s nimi bojuje.
Mají naši dceru.
Mluvte se mnou, ano? Kolik lidí?
Je tma, nevidíme.
Mířilo na nás laserové světlo.
Měli jsme se otočit. Byli jsme v posteli.
Dobře.
Volá mě manžel.
Už utekl!
Utekl.
SERŽANT CHRIS SHEPARD POLICIE DUBLIN
Dorazil jsem na místo
a z telefonátu na tísňovou linku jsem věděl,
že tady žije rodina.
Došlo tu ke vloupání.
Manžel byl celý od krve a na obličeji si držel hadr.
Řekl mi, že dcera je v bezpečí
a podezřelý utekl zadním vchodem.
Když jsme prohledali zadní část, našli jsme stahovací pásky a lepicí pásku.
Důkazy jsme zaevidovali.
Věděli jsme, že podezřelý je v černém
a možná přeskočil tento plot.
Tady začal pes sledovat jeho stopu,
ale jsou tu kilometry polí,
takže se tu bude těžko hledat.
Kdo je ten podezřelý? Proč je tady? Proč si vybral tenhle dům?
Co v tomhle domě chtěl?
RODINA
Pak za mnou přišla dcera.
Řekla: „Na lince je telefon.
Myslím, že ho tu nechal on.“
ZLÝ AMERICKÝ SEN
ČÁST TŘETÍ
OSTATNÍ
POLICIE DUBLIN
Když jsme našli předplatitele mobilního čísla,
telefon zvedla žena.
Zeptal jsem se jí, jestli ví, čí je to číslo,
a ona na to: „Vím. To je číslo mého syna.“
A dala nám jeho jméno…
JMÉNO:
Matthew Muller.
Je to bývalý mariňák.
Absolvent práv na Harvardu.
Objevili jsme předchozí hlášení,
kde byl podezřelý ze sexuálního napadení a pokusů o znásilnění.
To mě vedlo k podezření,
že při našem incidentu v Dublinu měl v úmyslu svázat rodiče v domě
a znásilnit jejich 22letou dceru.
Jeho matce jsme řekli něco nevinného.
„Chceme mu ten telefon vrátit. Víte, kde je?“
A ona: „Bydlí v mé chatě v South Lake Tahoe.“
South Lake Tahoe je rekreační oblast
asi 230 km severně od nás.
Nevěděli jsme, jestli tam ještě je.
Museli jsme vyrazit, než se o nás dozví
a bude mít šanci utéct.
Volal mi seržant, a řekl mi:
„Jedeme do South Lake Tahoe zatknout podezřelého z vloupání,
ke kterému došlo v Dublinu.
Chceš jet s námi?“
Byl to můj první případ jako detektiva.
Tak jsem řekla: „No jasně. Jedu s vámi.“
Je to ten další.
Přemýšlela jsem nad tím,
jak to asi proběhne.
Počká si na nás? Zabarikáduje se? Má nějaké zbraně?
Nesmíme dělat hluk. Musíme být potichu.
Chceme ho překvapit.
- Domovní prohlídka! - Máme příkaz k prohlídce!
Mám otevřené dveře vlevo. Příkaz k prohlídce!
Čekám!
- Nikdo. - Nikdo.
Jdeme dozadu. Podívej se dozadu. Jsou vzadu.
A pak…
Otoč se, kurva!
Vrátíme se dovnitř!
…vidím, jak Mullera poutají.
Byl velmi tichý, vyrovnaný. Žádné emoce.
Řekla jsem mu, že si ho vyfotím.
Vypadá celkem normálně.
Jako průměrný dospělý běloch.
Vrátila jsem se do domu.
Byl tam velký nepořádek.
Smrdělo to tam…
Jak to správně popsat? Zatuchle.
Když jsme vše prohledali,
našli jsme věci, které ho spojovaly s naším zločinem.
Našli jsme stahovací pásky a lepicí pásku.
Stejné jako ty, které nechal v domě v Dublinu.
Dětské zbraně, které byly namalované.
Na jedné z nich byl připevněný laser.
V Dublinu probudil oběti tím, že jim svítil laserem do tváře.
Všechno to do sebe začalo zapadat.
Ale jak jsem tak stála v domě,
všimla jsem si zakrytých oken.
Cítila jsem, že je v tom něco víc.
Ložnice byla hodně špinavá.
Měla jsem pocit, že se tu stalo něco dalšího.
V koupelně jsme našli lahvičku NyQuil, injekční stříkačku.
Něco vám říká,
že to je divné, že je něco špatně.
Pak jsme našli kradené auto.
Byl to bílý mustang.
Uvnitř byl průkaz Matthewa Mullera.
GPS bylo zapnuté a byly v něm různé adresy.
Proč jezdil na ta různá místa? A kdo byl s ním?
V kufru…
jsem viděl něco jako trup,
celý v černém.
Byla to nafukovací panna.
Která měla vypadat tak,
aby si ji někdo spletl s člověkem.
Netušil jsem, k čemu to používá,
ale nahánělo to husí kůži.
A pak jsme našli nylonový pásek.
V kapse byly brýle
a oči byly zalepené.
Když jsem je vytahovala, viděla jsem jediný blonďatý vlas.
Panebože.
Komu ten vlas patří?
Nemyslím, že se ho někdo vzdal dobrovolně.
Je ta osoba naživu? Je mrtvá?
Musíme zjistit, komu patří.
V červnu 2015…
jsem se cítila ztracená.
Bála jsem se, protože únosci byli na svobodě.
Pořád jsme měli strach, jestli nás budou stíhat
a obviní nás ze spáchání podvodu.
S Denise jsme byli u rodičů nebo u přátel.
Přišli jsme si jako uprchlíci, jako na útěku.
BECKY JSI POŠAHANÁ
Na facebooku jsem byla zavalená urážkami.
JSI ZASRANÁ SVINĚ DOUFÁM, ŽE ZAPLATÍŠ
A čtení toho všeho…
MĚLI BY TĚ ZABÍT
bylo tak frustrující.
Bylo to…
tak urážlivé.
Že lidé věřili, že jsem člověk,
který by tohle udělal svojí rodině.
Že bych si vymyslela takovou obrovskou, propracovanou lež,
a ani nevím kvůli čemu.
Bylo to zdrcující.
Nemohli jsme pracovat.
Bylo to obří trauma. Ani jsme nevěděli, jestli by nás vzali zpátky,
protože jsme byli podvodníci.
BIZARNÍ PŘÍPAD
ŽÁDNÉ DŮKAZY PODVOD
VÁŽNĚ SE TO STALO?
ZMIZELÁ
Oba naši právníci neúnavně pracovali na tom,
aby policii a FBI přiměli hledat únosce.
Ale uběhlo několik měsíců
a oni stále vyšetřovali jen nás.
A pak jsme, skoro náhodou, zjistili, že hlavní agent případu, David Sesma…
- To je David Sesma. - Zdravím. Jsem z FBI.
…chodil s mojí bývalkou, Andreou,
která byla zamýšleným cílem toho celého.
BÝVALÁ SNOUBENKA
Sesma by rozhodně na tom případu neměl dělat.
Je to jasný, jednoznačný, nesporný střet zájmů.
Napsal jsem generálnímu inspektorovi
a vysvětlil mu situaci.
Odpověděli mi,
že příslušné orgány s jeho jednáním neshledávají problém.
Proto neprováděli žádné vyšetřování?
Proto ignorovali důkazy?
Už to nebyla jen paranoia. Teď to bylo osobní.
Byli jsme jen dva lidé proti FBI.
Nevěděli jsme, co máme dělat.
Máme žít za zavřenými dveřmi
po zbytek našeho života?
Nikde jsme nebyli v bezpečí.
DUBLIN, KALIFORNIE POLICIE
Když jsme se vrátili na stanici, uvažovala jsem,
jak a kde mám začít hledat oběť s blond vlasy.
Matthew Muller se objevil v několika různých incidentech,
po celé severní Kalifornii.
POKUS O SEXUÁLNÍ NAPADENÍ
První, na který jsem se podívala, se stal v roce 2009.
Došlo k němu 65 km od Dublinu v Palo Alto.
Zavolala jsem policii Palo Alto
a vysvětlila detektivovi, že máme ve vazbě Matthewa Mullera.
Přerušil mě a řekl:
„Na stole mám fotku a zírám na něj od roku 2009.
Byl podezřelý v případu sexuálního napadení,
ale nedokázal jsem, že to udělal.“
Policie Palo Alto má tak děsivý případ vloupání,
že se místní bojí jít večer spát.
Vlastně ji svázal, dal jí pásku přes oči.
Přibližně ve 3:30 ráno
probudil 32letou ženu muž v černém oblečení.
Svázal ji, donutil vypít NyQuil,
leukoplastí jí přelepil oči a řekl jí, že ji znásilní.
Prosila podezřelého, že už ji jednou znásilnili.
Řekl jí, že z ní nechce znovu udělat oběť,
a nechal ji být.
O tři týdny dříve zastavil Matthewa Mullera policista z Palo Alto,
protože ho viděl vyskakovat z křoví poblíž bytového komplexu.
A tak se Matthew Muller stal podezřelým.
Ale neexistovala žádná DNA ani důkazy, které by Mullera s tímto případem spojily,
a je stále otevřený.
Mezi tímhle případem a věcmi, které jsem našla v South Lake Tahoe,
bylo mnoho podobností.
Ale žádné brýle zpráva nezmiňovala.
Takže jsem věděla, že je někde další oběť,
a musela jsem zjistit, kdo to je.
Než jsem se stala policistkou,
byla jedna z mých kamarádek obětí sexuálního napadení.
Kvůli ní jsem se stala policistkou.
Chtěl jsem být hlasem těchto obětí
a stíhat podezřelé
a na velmi dlouhou dobu je posílat do vězení.
Pracovala jsem po pracovní době
a ten případ mě čím dál víc přitahoval.
A pak jsem se dočetla o dalším případu z roku 2009.
Jen 13 km od Palo Alto.
Ve městě Mountain View.
V roce 2009 mi bylo přes třicet.
Měla jsem vztah, ale žila jsem sama.
Tu noc jsem se vzbudila kolem 4:30 nebo 5:00 a napadlo mě,
že mám ještě trochu času na spaní.
A pak…
jsem na sobě ucítila silný tlak.
Křičela jsem a někdo pořád opakoval: „Tracey. To nic, Tracey.“
Řekl mi, že jestli nepřestanu křičet, tak mi dá roubík.
Svázal mě stahovacími pásky.
Přinutil mě vypít něco, co mě mělo uspat.
A na oči mi dal plavecké brýle, které byly zatemněné.
Pak mi oznámil,
že má špatnou zprávu.
Že mě bohužel bude muset znásilnit.
A…
A pak se mě zmocnila panika,
začala jsem prosit:
„Nemusíš to dělat. Prosím, nedělej to.
Dala jsem ti všechno, cos chtěl. Ty…“
Prostě začnete smlouvat, ne? Začnete říkat:
„Prosím, nedělej to.“
A…
Pamatuju si, že chvíli mlčel.
A pak si povzdechnul a řekl:
„Já nemůžu.
Promiň. Vím, že tě to na dlouhou dobu rozhodí.
Možná by sis měla pořídit psa.
Pes by tě ochránil.
Může zabránit tomu, aby se něco podobného opakovalo.“
Najednou změnil názor
a snažil se vypadat jako dobrák.
Dával jí rady,
jak se v budoucnu nestát obětí.
Ale Tracey má dlouhé hnědé vlasy.
Brýle, které jsem našla, nemohly být použity na tuto ženu.
Když přijela policie, jeden z nich se mě zeptal,
jestli jsem jen neměla špatný sen.
A pamatuju, jak jsem mu řekla:
„Nebyl to žádný sen.
Jak bych ve snu přišla k těm zraněním?
Ne. Tohle je skutečné. Vážně se mi to stalo.“
Mluvili s mým přítelem.
Ptali se ho, jestli vyhledávám pozornost.
Jestli si ráda vymýšlím.
Jestli věří, že se to opravdu mohlo stát.
Byla jsem ohromená.
Věděla jsem, že existuje. Že se to nejspíš stane znovu,
a velmi mě rozčilovalo, že to policie nebrala vážně.
Postupem času jsem se snažila neztrácet naději.
Chtěla jsem jen, aby mi někdo věřil.
Poprvé…
jsem byla napadena, když mi bylo 12.
Byla jsem dítě a bylo to nečekané
a nevěděla jsem, co mám dělat a…
Vyčítala jsem si to. Styděla jsem se.
A o pár let později
jsem zjistila, že obtěžoval další dívku.
A cítila jsem se neskutečně provinile, že jsem něco neřekla dřív.
A v 19 letech…
se to stalo znovu.
Byla jsem u kamarádky, blízké kamarádky.
Bylo nás tam jen pár.
Pili jsme.
Usnula jsem na gauči a probudila se se staženými kalhoty.
A nějaký kluk měl prsty uvnitř mě.
Myslela jsem si: „Tentokrát to nahlásím. Něco řeknu.“
Na policejním parkovišti jsem potkala strážníka,
který mi to rozmluvil.
Řekl mi, že je to moje slovo proti jeho. Že nebudou žádné důkazy.
A potom mě…
doslova unesli uprostřed noci.
Moje tělo ukradli a znásilnili.
A pořád…
mi nevěřili.
Nevím, co se mi musí stát…
Co se musí stát jakékoli ženě, aby jí uvěřili.
Vypadalo to beznadějně.
Nemohla jsem přestat hledat oběť s blond vlasy.
Na tom jediném mi záleželo.
HLEDÁNÍ ODCIZENÝCH VOZIDEL ZNAČKA
A tak jsem se rozhodla vrátit k bílému mustangovi.
Vozidlo bylo ukradeno před sedmi měsíci.
Ve městě Vallejo.
Kontaktovala jsem registrovaného majitele,
že máme jeho mustang, že byl použit při vloupání,
a on mě zarazil a povídá:
„Slyšela jste o úchylákovi z Mare Island?“
A mě hned napadlo:
„Kde je Mare Island? A kdo je ten úchylák?“
Mare Island spojuje s Vallejem malý most.
Je to klidná čtvrť.
Ale v roce 2014
tam skupinku studentů obtěžoval muž,
který jim nakukoval do oken,
fotil je a pak utekl pryč.
Noc co noc ten muž tu čtvrť terorizoval
a policajti s tím nic nedělali.
Tak to vzali do svých rukou.
Pár studentů toho muže sledovalo domů
a zjistili, že i on žije na Mare Island.
Pátrali dál a zjistili, že je bývalý voják
a právník.
A mně běželo hlavou:
„Úchylák z Mare Island je Muller.“
No ty vole.
Nahlásili všechny ty incidenty policii,
ale vyšetřování bylo ukončeno.
Jak mohla policie toho chlapa nevyšetřovat?
Měli stopy.
A pak mi řekl,
že případ úchyláka z Mare Island vyšuměl v březnu roku 2015.
Asi v době toho případu skutečné Zmizelé.
„Znáte přece ten případ?“
A já netušila, o čem mluví.
Vygooglila jsem si „Vallejo únos skutečná Zmizelá“.
Objevila se mi spousta článků.
Záhada únosu kvůli výkupnému týkající se 30leté ženy…
…násilně odvlečené v noci z domu na Mare Island.
Vzali ji z domu na Kirkland Avenue,
kde úchylák z Mare Island šmíroval studenty.
Podezřelý je spoutal stahovacími pásky
a pak jim zakryl oči zatemněnými plaveckými brýlemi.
Bušilo mi srdce. Svíral se mi žaludek.
Žena, která tvrdí, že ji unesli,
se dnes ráno objevila nezraněná v Huntington Beach.
GPS v mustangu měla adresu v Huntington Beach.
A pak…
jsem uviděla fotku bělošky
s dlouhými blond vlasy.
Panebože. Ty blond vlasy, co mám na brýlích,
jsou stejné jako ty, co má Denise.
Dle policie to byl planý poplach.
Celé to byl podvod, propracovaný podvod.
V celostátních zprávách tu ženu označovali za lhářku,
ale já se chtěla natáhnout skrz počítač,
obejmout ji a říct:
„Já ti pomůžu.“
Zavolala jsem policii Vallejo.
Byla jsem tak nadšená a nabuzená, že to vyřešíme.
Nikdo se neozval.
Ale jsem jako ta otravná bývalka, která nezmizí.
Tak jsem jim volala dál.
A dál.
Konečně mě přepojili na detektiva, který mi řekl,
že ten případ převzala FBI, takže už ho nevyšetřují.
Ať zavolám jim.
„Tak jo. Dejte mi telefonní číslo.“
Dal mi číslo na agenta FBI, Davida Sesmu.
Zavěsila jsem a říkala si: „To byla ztráta času.“
A zavolala jsem Davidu Sesmovi.
Vysvětlila jsem mu,
že máme ve vazbě podezřelého,
který odpovídá podezřelému z případu únosu Denise Huskinsové.
„Považovali jste to za podvod.“
Odsekl mi: „Nikdy jsme tomu neříkali podvod.“
A já na to: „No, každopádně tu máme člověka,
se kterým asi budete chtít mluvit, protože jsou si ty případy velmi podobné.“
On odpověděl:
„Pošlete mi všechny informace, které máte, a my se na to podíváme.“
A já si pomyslela: „To je všechno?“
Byla jsem hrozně zklamaná.
Měli jsme schůzku s FBI,
abychom probrali důkazy, které jsme našli v South Lake Tahoe.
Ukázal jsem jim stahovací pásky,
lepicí pásku
a je to zaujalo.
Ale když uviděli vodní pistoli, kterou jsme našli,
řekli nám, že je to úplně stejná zbraň,
kterou únosci vyfotografovali
a poslali e-mailem do San Francisco Chronicle.
A když jsem jim ukázal fotku těch brýlí s blond vlasem,
byli viditelně v šoku.
Došlo jim, že se možná mýlili
a že musí incident z Valleja znovu prošetřit.
Zavolal mi prokurátor.
Řekl mi: „Dougu, myslím, že máme zlom v případu.
Právě teď máme ve vazbě muže.
„Máme důkazy, které ho spojují se zločinem proti Denise a Aaronovi.“
Byl jsem v naprostém šoku.
Nejnovější polední zprávy v tajemné sáze o únosu z Valleja.
Velký průlom v podivném případu únosu v Kalifornii.
Únos, který byl kdysi přirovnáván k filmu Zmizelá.
Došlo k zatčení v případu Denise Huskinsové.
Opravdu k tomu došlo.
Denise s Aaronem mluvili pravdu.
Dostalo mě to.
Policie původně tvrdila, že Huskinsová o svém únosu lže.
Ze zatykače jsme zjistili, že Denise vypověděla,
že ji její věznitel sexuálně napadl.
Bože.
Zprávy nás zaplavily.
V hlavě se nám honily miliony různých otázek.
FBI identifikovala podezřelého.
Matthew Muller absolvoval v roce 2006 práva na Harvardu
a další tři roky tam působil jako výzkumný asistent.
Sdělil detektivům, že je bipolární a trpí syndromem války v Zálivu.
Muller pracoval jako imigrační právník v San Franciscu,
ale začátkem roku byl vyloučen z komory.
Dívala jsem se na toho muže.
Bylo mi špatně od žaludku.
Snažila jsem se zpracovat…
celou tu situaci.
Ten muž, který mě držel v zajetí a znásilnil…
Netušila jsem, jak vypadá.
Ale pak se objevilo video.
Vidíme ho v této reportáži na Univision.
Až do dneška říkali,
že nás ani nepustí k soudu.
Ta kadence, jak mluvil, ten rytmus.
Poznala jsem ho.
Když jsem ho slyšela a viděla, potvrdilo to, že to bylo skutečné.
Cítila jsem frustraci a vztek toho, že:
„Vidíte? Nebylo to tak šílený, protože se to sakra stalo.
Proč jste nás neposlechli? Proč jste nás nebrali vážně?“
Po zatčení Matthewa Mullera bylo to jediné, co jsem chtěl vidět,
přísežné prohlášení.
ZAPEČETĚNO
Přísežné prohlášení je dokument, který dá policie či FBI dohromady
a který podrobně popisuje každý krok vyšetřování.
Když jsem ho četl, bylo zcela zřejmé,
že policie ten únos vyšetřovala jen velmi povrchně.
Svou pozornost soustředili na stíhání Denise a Aarona.
Byli slepí k tomu, že tu byl spáchán skutečný zločin.
O detektoru lži se tu píše:
„Test byl vykonán
s neznámým výsledkem.“
Agent French mi řekl, jsem v testu neprošel,
že je to úplně jasné.
Aarone, je naprosto jasné, že v tom testu jste neprošel.
Takže mi prostě lhal.
Lhal, jako když tiskne, jen aby mě zlomil.
Pak jsem v prohlášení objevil část,
která se týká vyšetření SART.
Vyšetření SART je vyšetření sexuálního napadení,
které se provádí obětem v nemocnici.
Podle tohoto prohlášení neexistoval žádný fyzický důkaz nedobrovolného sexu.
Denise strávila dlouhé hodiny
probíráním všech detailů sexuálního napadení.
A já spolupracovala,
nevěděla jsem, co jiného dělat.
Ne každé znásilnění zanechá fyzická zranění.
Tohle je FBI, sakra. Měli by to vědět.
Pak jsem se dočetl, že když byl Aaron na policii ve Valleju,
řekl jim, že ho únosci budou kontaktovat na telefonu.
Ale co udělala policie? Přepnuli ho do režimu letadla.
Policie zapnula Aaronův telefon až následující večer
a zjistili, že zmeškali dva hovory.
Byly to dohledatelné hovory.
A to na přesnost
dvou set metrů…
od místa, kde drželi Denise.
Proboha.
Kdyby sledovali jeho telefon…
nedošlo by ke druhému znásilnění.
Jo.
A zatímco se odvíjelo tohle všechno,
volali nám z FBI.
Řekli nám, že jsou si jistí, že Muller jednal sám
a že nikoho dalšího nehledají.
Ti samí vyšetřovatelé, podle kterých jsem zabil Denise.
Podle kterých to byl podvod.
A teď ti vyšetřovatelé tvrdili, že jednal sám.
My víme, že tam někde jsou další lidé.
A policie je nechá z toho vybruslit,
protože je to pro ně jednodušší.
No tak, udělejte místo!
Nechte nás projít!
Policie odmítla sledovat důkazy
a média se tomu celou dobu vysmívala.
Chtěla jsem tam stát…
a každému z nich se dívat do očí,
až se dozví pravdu.
Měla jsem dost skrývání.
Já nemám co skrývat.
Před čtyřmi měsíci jsme vám řekli, že Denise Huskinsová říká pravdu.
Nejenže nespáchala žádný podvod,
ale že se stala obětí velmi závažného a násilného zločinu.
Vidět Denise a Aarona na veřejnosti, nic neříkali,
ale jejich emoce mluvily za vše.
Lituju své účasti na tom všem, protože si prošli peklem.
Mysleli jsme, že jsme psali o obscénním příběhu,
jaký se jen tak nevidí, ale celé se to zvrhlo.
Slečna Huskinsová a pan Quinn stáli s hlavou vztyčenou
tváří v tvář veřejnému zostuzení a ponížení.
Cítila jsem obrovskou úlevu.
Vědět, že jí dají za pravdu, pro mě znamenalo strašně moc.
Že není lhářka.
Jak se jako strážci zákona vůbec opovažujeme něco takového říct?
BŘEZEN 2017
OKRESNÍ SOUD V SACRAMENTU
Muž, který se přiznal k únosu Denise Huskinsové,
si dnes vyslechne rozsudek.
Huskinsová a Quinn se dnes s Matthewem Mullerem setkají poprvé.
Celou tu dobu, co jsem byla v zajetí…
jsem pro něj byla jen tělo za těmi brýlemi.
Neviděla jsem jeho a on neviděl mě.
Když jsem se tam postavila,
otočila jsem se k němu a přiměla ho, aby mě viděl.
Dívala jsem se přímo na něj a řekla jeho jméno.
Matthewe Mullere.
Teď se vidíme tváří v tvář, z očí do očí.
Já jsem Denise Huskinsová, ta žena za páskou přes oči.
A…
ten den jsem si vzala zpět kontrolu.
MATTHEW MULLER BYL ODSOUZEN K CELKEM 40 LETŮM VĚZENÍ
ZA ÚNOS, LOUPEŽ A ZNÁSILNĚNÍ
NEBYL OBVINĚN Z POKUSU O ZNÁSILNĚNÍ V PALO ALTO A MOUNTAIN VIEW,
ANI ZA ŠMÍROVÁNÍ NA MARE ISLAND
MULLER NIKDY NEPROZRADIL, PROČ BYLA ANDREA CÍLEM ÚNOSU
V ROCE 2016 ZAŽALOVALI DENISE S AARONEM MĚSTO VALLEJO ZA URÁŽKU NA CTI
Dobře.
Dobré ráno. Nahráváme.
Toto je nahrávaná výpověď Andrewa Bidoua.
Během občanskoprávního sporu přišel tip
týkající se velitele policie, Andrewa Bidoua.
Podle anonymního zdroje
před celostátní tiskovou konferencí policie Vallejo,
ve které Denise a Aarona označili za lháře,
řekl Andrew Bidou policistovi Parkovi,
ať „tu mrchu upálí“.
Slečna Huskinsová vyplýtvala cenné zdroje naší komunity
a vzbudila strach mezi jejími členy.
Takže slečna Huskinsová dluží této komunitě omluvu.
Vzpomínáte si, že by 25. března kdokoli pronesl něco jako:
„upalte tu mrchu“ na adresu paní Huskinsové?
To jsem od nikoho neslyšel.
ŽÁDNÝ Z POLICISTŮ Z PŘÍPADU AARONA A DENISE NEBYL POTRESTANÝ
A začnu to dávat dohromady.
Jak zařídím, abys vypadal jako zrůda?
HLAVNÍ DETEKTIV MAT MUSTARD BYL V ROCE 2015 VYHLÁŠEN POLICISTOU ROKU
DENISE A AARON PŘISTOUPILI NA MIMOSOUDNÍ VYROVNÁNÍ 2,5 MILIONU $
Na konci roku 2017…
se nám ozvala Misty Carausuová, že by s námi chtěla mluvit.
Chtěla jsem je poznat. Měla jsem pocit, že je čas.
Vstoupili… Promiňte.
Vstoupili, a když jsem ji uviděla, vypadala úplně stejně
jako ve zprávách.
Objali jsme se a chvíli si povídali.
Bylo to velmi emotivní.
Řekla jsem jí, že celou tu dobu jsem chtěla,
abych někoho z policie mohla mít za hrdinu.
A ona je naše hrdinka.
Kdyby Misty Mullera s námi nespojila,
nevím, kde bychom byli.
Máme štěstí, že jsme z toho venku.
Vzali jsme se.
Přestěhovali jsme se na pobřeží a začali znovu.
V březnu roku 2020 jsem porodila naši dceru Olivii.
A pak jsme měli další holčičku, Naomi.
A máme pocit, že je naše rodina kompletní.
Chci, aby znaly svou hodnotu
a nikdy nikomu nedovolily,
aby jim to někdo diktoval nebo určoval za ně.
Já hlavně doufám, že až vyrostou, budou jako jejich máma.
A když ano, tak budou v pořádku.
Jo.
Překlad titulků: Zuzana Stifterová