5. JUNI 2015
TI UGER EFTER DENISES FRIGIVELSE
Alarmcentralen.
Vi havde indbrud på North Terracina Drive i Dublin.
De er derude lige nu.
DUBLIN, CALIFORNIEN 65 KILOMETER FRA VALLEJO
Jeg gemmer mig på toilettet lige nu.
Min mand slås med dem.
De har vores datter.
Hør her. Tal med mig, okay? Hvor mange mennesker?
I mørket kan vi ikke rigtig se.
Der var et laserlys, som pegede på os.
Vi skulle vende os om. Vi lå i sengen.
Okay.
Min mand kalder på mig.
Han er løbet!
Han er løbet.
KOMMISSÆR CHRIS SHEPARD, DUBLIN POLITI
Jeg ankommer, og jeg ved fra opkaldet,
at en familie bor i huset.
Der er sket et indbrud og røveri.
Manden er smurt ind i blod, og han holder en klud for ansigtet.
Han fortalte, at datteren var i sikkerhed,
og at den mistænkte løb ud af bagdøren.
Da vi gennemsøgte baghaven, fandt vi strips og gaffatape.
Vi lagde beviserne i poser.
Den mistænkte er iført sort tøj,
og han sprang muligvis over hegnet.
Hunden begynder at spore på stien,
men der er kilometervis af marker heroppe,
så han bliver svær at finde.
Hvem er han? Hvorfor er han her? Hvorfor valgte han dette hus?
Hvad ville han i dette hjem?
FAMILIE
Datteren kommer hen.
Hun siger: "Der ligger en telefon på bordet.
Han efterlod den vist."
TREDJE DEL
DE ANDRE
DUBLIN POLITI
Vi finder abonnenten til mobilnummeret.
En kvinde tager telefonen.
Og jeg spørger, om hun ved, hvis telefonnummer det er.
Hun siger: "Ja, det er min søns nummer."
Hun gav mig hans navn…
NAVN: MATTHEW MULLER
Matthew Muller.
MULLER, MATTHEW, SACRAMENTO, CALIFORNIEN
Tidligere marinesoldat.
Læste jura på Harvard.
Vi fandt nogle tidligere rapporter,
hvor han var mistænkt for seksuelle overgreb og voldtægtsforsøg.
Det får mig til at tro, at ved hændelsen i Dublin
ville han binde forældrene i huset
og voldtage deres 22-årige datter.
Vi giver hans mor en uskyldig forklaring.
"Vi vil give ham telefonen. Ved du, hvor han er?"
"Ja, han bor i min hytte i South Lake Tahoe."
South Lake Tahoe er et feriested,
som ligger 225 kilometer nord for os.
Vi ved ikke, om han stadig er der.
Så vi skal derop, før han hører, at vi kommer, og kan flygte.
Kommissæren ringer og siger:
"Vi kører til South Lake Tahoe for at anholde en person
efter et indbrud i Dublin.
Vil du med?
Det blev min første sag som kriminalbetjent.
Jeg sagde: "Ja, for fanden. Jeg tager med."
Det er det næste.
Jeg tænker:
"Hvad vil der ske?
Baghold, barrikader. Har han våben?"
Vi må ikke larme. Vi skal være stille.
Vi skal overraske ham.
-Ransagning! -Vi har en ransagningskendelse!
Jeg har en åben dør til venstre. Ransagningskendelse!
Holder!
-Fri bane. -Fri bane.
Jeg kommer ud af bagdøren. De er herude.
Og så…
Vend dig om!
Vi kommer ind igen.
…bliver Muller lagt i håndjern.
Han var meget stille og rolig. Ingen følelser.
Jeg siger til ham: "Jeg tager et billede af dig."
Han ser relativt normal ud.
Som en almindelig amerikansk, hvid mand.
Jeg går ind i huset igen.
Der var rodet.
Der lugter…
Hvad er et godt ord? Forældet.
Vi gennemsøger huset og finder ting, som knytter ham til forbrydelsen.
Vi finder strips og gaffatape.
Som det, han efterlod i huset i Dublin.
Legetøjspistoler, der er malet.
En af dem har en laser.
I Dublin vækkede han ofrene ved en laser i ansigtet.
Så det begynder at falde på plads.
Men da jeg stod her i huset,
så jeg, at vinduerne var dækket til.
Jeg kunne mærke, at der var meget mere i det.
Soveværelset var meget beskidt.
Og jeg fornemmer, at der er sket noget andet her.
På badeværelset finder vi en NyQuil-flaske og en sprøjte.
Noget inde i én siger:
"Det er underligt, og der er noget galt."
Og så finder vi en stjålet bil.
En hvid Mustang.
Matthew Mullers ID ligger i den.
GPS'en er tændt, og der er en masse forskellige adresser.
LAS VEGAS, NEVADA NEWBERRY SPRINGS, CALIFORNIEN
Hvorfor kørte han hen til dem? Hvem var han sammen med?
I bagagerummet
ser jeg noget, der ligner en overkrop
klædt i sort.
En oppustelig dukke.
Den skal ligne…
Folk skal tro, at det er et menneske.
Jeg ved ikke, hvad han bruger den til,
men den er uhyggelig.
Og så finder vi nylonbæltet.
Og i lommen ligger et par svømmebriller,
og øjnene er dækket med gaffatape.
Da jeg løfter dem op, ser jeg et enkelt lyst hår.
Åh gud.
Hvis hår er det?
Jeg tror ikke, at nogen gav ham det frivilligt.
Er personen i live? Død?
Vi må finde ud af, hvis hår det er.
I juni 2015…
…føler jeg mig fortabt.
Bange, fordi kidnapperne stadig er derude.
Vi er stadig bekymrede for at blive
retsforfulgt og sigtet for et svindelnummer.
Denise og jeg bor hos vores forældre eller hos venner.
Vi føler os som flygtninge, som om vi er på flugt.
DU ER LANGT UDE
Jeg åbner min Facebook og bliver oversvømmet af angreb.
DU ER TIL GRIN OG KOMMER TIL AT BETALE
Og at læse det hele…
DU BØR BLIVE DRÆBT
…er så frustrerende.
Jeg mener…
Det var så fornærmende.
Folk troede, at jeg var typen,
som ville udsætte min familie for det.
At jeg ville finde på en kæmpe, udførlig løgn,
og jeg ved ikke hvorfor.
Det var knusende.
Kan ikke arbejde.
For traumatiserede. Og jeg ved ikke, om vi får lov,
hvis vi vil, for vi er svindlere.
SKETE DET VIRKELIG?
INGEN BEVISER
SKETE DET VIRKELIG?
KVINDEN DER FORSVANDT
Vores advokater arbejder utrætteligt på
at få politiet og FBI til at lede efter kidnapperne.
Men der er gået flere måneder,
og de fokuserer stadig kun på os.
Næsten ved et tilfælde finder vi ud af, at hovedefterforskeren, David Sesma…
-Det er David Sesma. -Hej. Jeg er fra FBI.
…engang datede min eks, Andrea,
som var målet for det hele.
AARONS EKSFORLOVEDE
Sesma bør ikke arbejde på sagen.
Det er en klar, utvetydig, sort-hvid interessekonflikt.
Jeg skriver til generalinspektørens kontor
og forklarer situationen.
Deres svar:
"Kompetente myndigheder fandt hans opførsel uproblematisk."
Er det derfor, de ikke efterforsker sagen?
Er det derfor, beviser bliver ignoreret?
Det er ikke paranoia længere. Nu føles det personligt.
Vi er to mennesker, som er oppe imod FBI.
Hvad gør vi i mellemtiden?
Lever vi bare bag lukkede døre
resten af livet?
Intet sted er sikkert.
DUBLIN, CALIFORNIEN, POLITI
Da vi kommer tilbage til stationen, tænker jeg:
"Hvordan og hvor skal jeg lede efter et offer med lyst hår?"
Matthew Muller blev nævnt i forbindelse med flere hændelser
i det nordlige Californien.
FORSØG PÅ SEKSUELT OVERGREB
Den første, jeg kiggede på, var i 2009.
Det skete 65 kilometer fra Dublin i Palo Alto.
Jeg ringer til Palo Alto Politi og siger, at vi har anholdt Matthew Muller.
Han afbryder mig og siger:
"Jeg har et billede af ham, som jeg har stirret på siden 2009.
Han var mistænkt for seksuelt overgreb, men jeg kunne ikke bevise, det var ham."
Politiet i Palo Alto har en sag om et indbrud, som er så skræmmende,
at folk er bange for at gå i seng.
Han bandt hende og gav hende bind for øjnene.
Klokken 3.30 om natten
blev en 32-årig kvinde vækket af en mand, der var klædt i sort tøj.
BUNDET
Han binder hende og tvinger hende til at drikke NyQuil,
sætter tape over hendes øjne og siger, at han vil voldtage hende.
Hun bønfalder ham og siger, at hun er blevet voldtaget før.
Han siger, at han ikke vil gøre hende til offer igen, og så går han.
Tre uger tidligere blev Matthew Muller stoppet af en betjent i Palo Alto,
som så ham springe ud af en busk ved et lejlighedskompleks.
Så de begyndte at se på Matthew Muller.
Men der var ingen dna eller beviser, som knyttede ham til sagen,
og sagen er stadig åben nu.
Der er mange ligheder mellem denne sag
og tingene, jeg fandt i South Lake Tahoe.
Men svømmebriller nævnes ikke i rapporten.
Så jeg ved, at der er endnu et offer derude,
og jeg måtte finde ud af, hvem hun var.
Før jeg blev politibetjent,
blev en af mine veninder offer for et seksuelt overgreb.
Hun er grunden til, at jeg blev betjent.
Jeg ville være stemmen for ofrene
og retsforfølge mistænkte
og sende dem i fængsel i meget lang tid.
Jeg arbejder sent
og bliver mere og mere følelsesmæssigt draget af sagen.
Og så læser jeg om en anden sag i 2009.
Kun 12 kilometer fra Palo Alto
i byen Mountain View.
I 2009 var jeg i trediverne.
Jeg var i et forhold, men boede alene.
Den nat vågnede jeg ved halv fem-tiden og tænkte:
"Godt. Jeg kan sove lidt mere."
Og så
mærkede jeg et hårdt pres oven på mig.
Jeg skreg, og jeg blev ved med at høre: "Tracey. Det er okay, Tracey."
Han sagde, at hvis jeg ikke holdt op med at skrige, så ville han kneble mig.
Han bandt mig med strips.
Han fik mig til at drikke noget, som gjorde mig søvnig.
Han gav mig et par svømmebriller på, som var tapet til.
Han siger:
"Nu har jeg dårligt nyt.
Jeg er desværre nødt til at voldtage dig."
Og…
…så tog panikken over,
og jeg begyndte at bønfalde ham.
"Du behøver ikke at gøre det. Vær sød at lade være.
Jeg gav dig alt, hvad du ønskede. Du…"
Man begynder at forhandle og sige:
"Vær sød at lade være."
Og
jeg kan huske, at han var stille i et stykke tid.
Så hørte jeg ham sukke, og så sagde han:
"Jeg kan ikke gøre det.
Undskyld. Jeg ved, at det vil ødelægge dig i lang tid.
Du bør nok overveje at få en hund.
En hund vil kunne beskytte dig.
Det forhindrer måske, at det sker igen."
Han har pludselig ombestemt sig
og vil være et godt menneske.
Han giver hende et kriminalitetsforebyggende råd
for ikke at blive et offer i fremtiden.
Men Tracey har langt brunt hår.
Svømmebrillerne, jeg fandt, blev ikke brugt på hende.
Da politiet ankom, spurgte betjenten:
"Var det ikke bare en ond drøm?"
Og jeg kan huske, at jeg sagde:
"Nej, det var ikke en drøm.
Hvorfor ville jeg så have mærkerne?
Nej, det skete. Se, det skete for mig."
De talte med min kæreste.
Var jeg typen, som søgte opmærksomhed?
Var jeg tilbøjelig til at finde på historier?
Troede han, at det kunne være sket?
Jeg var ærligt talt forbløffet.
Jeg vidste, at han fandtes. Jeg vidste, at det ville ske igen,
og jeg var frustreret over, at politiet ikke tog det seriøst.
Som tiden går, prøver jeg bare at holde fast i håbet.
Jeg vil bare have, at nogen tror på mig.
Første gang…
…jeg blev misbrugt, var jeg 12.
Jeg var et barn, og det var uventet,
og jeg vidste ikke, hvad jeg skulle gøre, og…
Jeg bebrejdede mig selv og skammede mig.
Et par år senere
fandt jeg ud af, at han havde misbrugt en anden pige.
Jeg følte så meget skyld over, at jeg ikke havde sagt noget.
Og jeg er 19 år,
og det sker igen.
Jeg er hos en ven, en god ven.
Det er en lille gruppe mennesker.
Vi har drukket.
Jeg falder i søvn på sofaen og vågner uden bukser på.
Og en fyrs fingre er inde i mig.
Jeg tænkte: "Denne gang melder jeg det. Jeg siger noget."
Jeg tager hen på politistationen og taler med en betjent på parkeringspladsen.
Han taler mig fra det.
Han sagde: "Det er påstand mod påstand. Der er ingen beviser."
Og så bliver jeg
bogstaveligt talt taget midt om natten.
Min krop blev stjålet og krænket.
Og stadig
tror de ikke på mig.
Jeg ved ikke, hvad der skal ske med mig…
…hvad der skal ske med andre kvinder, før de tror på det.
Det virker bare håbløst.
POLITI
Jeg kan ikke opgive at lede efter et offer med lyst hår.
Jeg tænkte kun på det.
STJÅLNE BILER - BIL FUNDET: FORD
Så jeg besluttede at gå tilbage til den hvide Mustang.
STJÅLET I VALLEJO
Bilen blev stjålet syv måneder tidligere
i byen Vallejo.
Jeg kontakter den registrerede ejer.
Jeg fortæller ham, at vi har en Mustang, som blev brugt under et indbrud,
og han stopper mig og siger:
"Har du hørt om Mare Island-krybet?"
Og jeg tænkte:
"Hvor er Mare Island, og hvem er krybet?"
Mare Island er forbundet med en lille bro til Vallejo.
Det er et roligt kvarter.
Men i 2014
blev en flok studerende chikaneret af en mand,
som kiggede ind gennem deres vinduer,
tog billeder og skyndte sig væk.
Aften efter aften terroriserede manden kvarteret,
og politiet gør ikke noget.
Så de tager sagen i egen hånd.
To studerende følger efter manden hjem
og opdager, at han bor på Mare Island.
De undersøger det og finder ud af, at han var i militæret
og er advokat.
Og i min hjerne tænker jeg:
"Mare Island-krybet er Matthew Muller."
Hold da kæft.
De anmeldte hændelserne til politiet,
men efterforskningen stoppede.
Hvordan kunne politiet ikke have fulgt op?
De havde spor.
Og så fortæller han mig,
at i marts 2015 sad de fast i sagen om Mare Island-krybet.
Han siger: "Det var på samme tidspunkt som Kvinden der forsvandt-sagen.
Du ved, Kvinden der forsvandt?"
Jeg anede ikke, hvad han talte om.
Jeg googler "Vallejo-kidnapning, Kvinden der forsvandt."
KÆRESTEN AFHØRES
Jeg finder alle mulige artikler.
En kidnapning for løsepenge af en 30-årig kvinde.
Hun blev taget om natten fra et hus på Mare Island.
Hun blev taget fra en adresse på Kirkland Avenue,
hvor Mare Island-krybet begik Peeping Tom-forbrydelser.
Den mistænkte bandt dem med strips
og dækkede deres øjne med svømmebriller med tape på.
Mit hjerte banker. Min mave vender sig.
Kvinden, som påstår, hun blev kidnappet,
dukkede uskadt op i morges i Huntington Beach.
Jeg så Huntington Beach på GPS'en i Mustangen.
Og så…
…ser jeg et billede af en hvid kvinde
med langt lyst hår.
Åh gud. Det lyse hår, jeg fandt på brillerne,
ligner Denises hår.
Politiet kalder det et vildspor.
Det var et omfattende svindelnummer.
De kalder kvinden en løgner i landsdækkende nyheder.
Jeg ville række ind i computeren og give hende et kram og sige:
"Jeg har dig."
Jeg ringer til Vallejo Politi.
Jeg er så begejstret: "Nu kan vi få det opklaret!"
Og de tager den ikke.
Men jeg er som en irriterende ekskæreste, der aldrig forsvinder.
Jeg ringer igen.
Og igen.
Jeg bliver stillet videre til en efterforsker, som siger:
"FBI har overtaget sagen, så vi efterforsker den ikke.
Du kan ringe til dem."
"Okay. Giv mig telefonnummeret."
Så han giver mig et telefonnummer til FBI-agenten David Sesma.
Jeg lægger på og tænker: "Det var spild af tid."
Jeg ringer til David Sesma.
Og jeg siger:
"Vi har en mistænkt i varetægt, som ligner den mistænkte,
som var involveret i kidnapningen af Denise Huskins.
I kaldte det et svindelnummer."
Han svarede straks: "Nej, vi gjorde ikke."
Jeg sagde: "Vi har anholdt en person,
som du nok vil tale med, for det er en lignende sag."
Han sagde:
"Okay, send mig det, du har, så ser vi på det."
Jeg tænkte: "Var det det?"
Jeg var så skuffet.
Vi aftalte et møde med FBI
for at gennemgå beviserne, vi fandt i South Lake Tahoe.
Jeg viste dem strips
og gaffatape.
De var nysgerrige.
Men da de så vandpistolen, som vi havde fundet,
fortalte de os, at det var den samme pistol,
som kidnapperne havde fotograferet og e-mailet til San Francisco Chronicle.
Og da jeg viser dem et billede af brillerne med det lyse hår,
ser de chokerede ud.
De indser, at de måske tog fejl,
og at de bør undersøge Vallejo-hændelsen nærmere.
Jeg bliver ringet op af distriktsadvokaten.
Han siger: "Doug, jeg tror, at vi har et gennembrud i sagen.
Vi har en mand i varetægt lige nu.
Der er beviser, som forbinder ham med forbrydelsen mod Denise og Aaron."
Kan du forestille dig mit chok?
Sidste nyt klokken tolv i den mystiske Vallejo-kidnapningssaga.
Stort gennembrud i en sær kidnapningssag i Californien.
Sagen blev sammenlignet med filmen Kvinden der forsvandt.
En person er anholdt for Huskins-kidnapningen.
Så skete det virkelig.
Denise og Aaron talte sandt.
Jeg er chokeret.
Myndighederne sagde, at Huskins løj om sin kidnapning.
Nu viser arrestordren, at Denise anmeldte,
at hun blev voldtaget af kidnapperen.
Åh gud.
Nyheden er overvældende.
En million forskellige spørgsmål suser rundt i vores hoveder.
En mistænkt er nu identificeret af FBI.
Matthew Muller dimitterede fra Harvard Law i 2006
og var forskningsassistent der de næste tre år.
Han fortalte politiet, at han er bipolar og lider af Golfkrigssyndrom.
Muller arbejdede som immigrationsadvokat i San Francisco,
men fik frataget sin titel tidligere i år.
Jeg kigger på manden.
Jeg har ondt i maven.
Jeg prøver at forstå…
…situationen.
For manden, som holdt mig fanget og voldtog mig…
Jeg vidste ikke, hvordan han så ud.
Men så er der videooptagelser.
Her ses han i et indslag på Univision.
Indtil dag sagde de: "Nej, vi lader dig ikke stå for retten."
Kadencen i hans stemme, rytmen.
Jeg ved, det er ham.
At høre og se ham bekræftede, at det hele var virkeligt.
Og jeg følte frustration og vrede.
"Se? Det var ikke skørt, for det skete.
Hvorfor lyttede I ikke til os? Hvorfor tog I os ikke alvorligt?"
Efter anholdelsen af Matthew Muller
er det eneste, jeg vil se,
erklæringen.
FORSEGLET
En erklæring er et dokument, som politiet sammensætter.
Den beskriver hvert trin i en efterforskning.
Da jeg læser den, bliver det tydeligt,
at politiet arbejdede meget lidt
med selve kidnapningen.
De fokuserede på at retsforfølge Denise og Aaron.
De var blinde over for det faktum, at der var sket en forbrydelse.
Jeg læste om løgnedetektortesten.
"Testen blev afsluttet
med et ukendt resultat."
Agent French sagde, at jeg dumpede den,
uden den mindste tvivl.
Aaron, jeg er ikke i tvivl om, at du ikke bestod testen.
Så han løj for mig.
Løj mig lige op i ansigtet for at få mig til at knække.
Så ser jeg afsnittet i erklæringen
om lægeundersøgelsen.
SEKSUELT OVERGREB
Det er en voldtægtsundersøgelse,
som ofre for seksuelle overgreb får udført på hospitalet.
Ifølge erklæringen var der ingen fysiske beviser på sex uden samtykke.
Denise brugte time efter time
på at gennemgå hver detalje i det seksuelle overgreb.
Og jeg spillede med,
for jeg kunne ikke gøre andet.
Ikke alle voldtægter efterlader fysiske skader.
Det er FBI, for fanden. De bør være klogere.
Så læste jeg, at mens Aaron talte med politiet,
fortalte han dem, at kidnapperne ville kontakte ham på hans mobil.
Men hvad gør politiet?
De satte den i flytilstand.
Politiet tændte først Aarons telefon næste aften,
hvor de så, at der var to ubesvarede opkald.
Det var sporbare opkald.
Og de kunne spores
inden for 200 meter…
…fra stedet, Denise blev holdt.
Åh gud.
Hvis de havde overvåget hans telefon…
…kunne de have forhindret den anden voldtægt.
Ja.
Og mens vi stadig sad med alt dette,
blev vi ringet op af FBI.
De siger, at de er sikre på, at Muller handlede alene,
og at de ikke leder efter andre.
Det var dem, der sagde, at jeg dræbte Denise.
Dem, som kaldte det et svindelnummer.
Og nu siger de, at han handlede alene.
Vi ved, der er andre derude.
Og politiet lader dem slippe væk,
fordi det er lettest for dem.
Kom så, gør plads.
Gør plads.
Politiet nægtede at følge beviserne,
og medierne grinede bare.
Jeg vil stå deroppe…
…og se dem alle sammen i øjnene,
mens de hører sandheden.
Jeg er træt af at gemme mig.
Jeg har intet at skjule.
For fire måneder siden fortalte vi jer, at Denise Huskins havde ret.
At hun ikke kun var uskyldig i anklagen om svindel,
men at hun var offer for en alvorlig og voldelig forbrydelse.
Denise og Aaron trådte frem offentligt, og de sagde intet,
men deres følelser sagde det hele.
Jeg fortryder min andel i det, for de var igennem et helvede.
Vi tror, at vi dækker en historie,
vores livs største historie, og det gik frygteligt galt.
Frøken Huskins og hr. Quinn holdt hovederne højt,
mens de blev udsat for offentlig skam og ydmygelse.
Jeg følte en overvældende lettelse.
Hun blev valideret. Det betød alt for mig.
Hun var ingen løgner.
Og hvor vover vi i politiet at påstå det?
MARTS 2017
DISTRIKTSRETTEN I SACRAMENTO
Manden, der erkendte sig skyldig i kidnapningen af Denise Huskins,
får sin dom i dag.
Det er første gang, Huskins og Quinn står ansigt til ansigt med Matthew Muller.
I al den tid i fangenskab…
…var jeg en krop for ham bag brillerne.
Jeg så aldrig ham, og han så aldrig mig.
Og når jeg stod deroppe,
ville jeg vende mig mod ham og få ham til at se mig.
Jeg stirrede på ham og sagde hans navn.
Matthew Muller.
Nu mødes vi ansigt til ansigt, øje til øje.
Jeg er Denise Huskins, kvinden bag brillerne.
Og…
…jeg førte mig selv tilbage den dag.
MATTHEW MULLER BLEV IDØMT 40 ÅRS FÆNGSEL
FOR KIDNAPNING, RØVERI OG VOLDTÆGT
HAN BLEV IKKE SIGTET
FOR VOLDTÆGTSFORSØGENE I PALO ALTO OG MOUNTAIN VIEW
ELLER HÆNDELSERNE PÅ MARE ISLAND
MULLER HAR ALDRIG AFSLØRET, HVORFOR ANDREA VAR MÅLET FOR KIDNAPNINGEN
I 2016 SAGSØGTE DENISE OG AARON BYEN VALLEJO FOR ÆREKRÆNKELSE
Godt.
Godmorgen. Vi optager.
Dette er videooptagelsen af Andrew Bidous vidneudsagn.
Under den civile sag kom der et tip,
og det handler om politidirektøren, Andrew Bidou.
Ifølge den anonyme kilde,
før Vallejo Politi holdt et landsdækkende pressemøde,
hvor de kaldte Denise og Aaron for løgnere,
sagde Andrew Bidou til inspektør Park:
"Brænd kællingen."
Frøken Huskins har plyndret værdifulde ressourcer fra vores samfund
og spredt frygt i lokalsamfundet.
Så det er frøken Huskins, som skylder samfundet en undskyldning.
Kan du huske, at nogen sagde: "Brænd kællingen"
om frøken Huskins den 25. marts?
Det har jeg aldrig hørt nogen sige.
INGEN AF BETJENTENE I AARON OG DENISES SAG BLEV DISCIPLINERET
Og jeg begynder at finde ud af,
hvordan jeg får dig til at ligne et monster.
HOVEDEFTERFORSKER MAT MUSTARD BLEV KÅRET SOM ÅRETS BETJENT I 2015
DENISE OG AARON INDGIK ET FORLIG UDEN FOR RETTEN PÅ 2,5 MILLIONER DOLLARS
I slutningen af 2017…
…hører vi, at Misty Carausu gerne vil tale med os.
Jeg ville møde dem. Det var på tide.
De kommer ind… Undskyld.
De kommer ind, og hun ligner sig selv fuldstændig,
som jeg så hende i nyhederne.
Vi krammede og talte lidt.
Det var følelsesladet.
Og jeg fortæller hende, at det eneste, jeg har ønsket fra starten,
var at have en fra politiet, som jeg kunne kalde en helt,
og at hun er vores helt.
Hvis Misty ikke havde knyttet Muller til os,
aner jeg ikke, hvor vi ville være.
Vi er heldige.
Vi blev gift.
Vi flyttede til kysten og startede et nyt liv.
Og i marts 2020 fødte jeg vores datter, Olivia.
Og så fik vi endnu en lille pige, Naomi.
Så nu føles vores familie fuldendt.
De skal kende deres værdi
og aldrig lade nogen
diktere den eller bestemme den for dem.
Jeg håber mere end noget andet, at de vokser op og bliver som deres mor.
Og hvis de gør det, vil de klare sig.
Ja.
Tekster af: Mila Tempels