5. KESÄKUUTA 2015
KYMMENEN VIIKKOA DENISEN VAPAUTUMISEN JÄLKEEN
Hätäkeskus.
Kotiimme on murtauduttu North Terracina Drivella Dublinissa.
Tekijät ovat ulkona.
DUBLIN, KALIFORNIA 65 KILOMETRIÄ VALLEJOSTA
Olen piilossa kylppärissä.
Mieheni tappelee heidän kanssaan. Heillä on tyttäremme.
Kuuntele. Jatka kanssani puhumista. Montako tekijöitä on?
Emme näe pimeän takia.
Laserpiste osoitti meitä. Meidän oli käännyttävä. Olimme sängyssä.
Selvä.
Mieheni huutaa minua.
Hän pakeni jo!
Hän pakeni.
YLIKONST. CHRIS SHEPARD DUBLININ POLIISI
Saavuin paikalle. Hätäpuhelun perusteella tiesin,
että osoitteessa asui perhe. Kotiin oli murtauduttu.
Aviomies oli veren peitossa, ja hänellä oli rätti kasvoillaan.
Hän kertoi, että tytär oli turvassa ja että epäilty juoksi ulos takaovesta.
Tutkiessamme takapihaa löysimme nippusiteitä ja ilmastointiteippiä.
Keräsimme ne talteen todisteiksi.
Tiesimme epäillyn pukeutuneen mustaan. Hän oli ehkä hypännyt aidan yli.
Koira alkoi jäljittää polulla,
mutta alueella on kilometrikaupalla niittyä,
joten häntä olisi vaikea havaita.
Kuka epäilty oli? Mitä hän teki täällä? Miksi hän valitsi tämän talon?
Mitä hän halusi talosta?
PERHE
Tytär tuli luokseni.
Hän sanoi: "Pöydällä on puhelin.
Mies kai unohti sen."
AMERIKKALAINEN PAINAJAINEN
DUBLININ POLIISI
Soitimme henkilölle, jonka nimissä puhelimen liittymä oli.
Puhelimeen vastasi nainen.
Kysyin, tiesikö hän, kuka käytti puhelinnumeroa.
Hän sanoi: "Tiedän. Se on poikani numero."
Nainen antoi poikansa nimen.
NIMI:
Matthew Muller.
SACRAMENTO, KALIFORNIA
Hän oli ollut sotilaana laivastossa ja opiskellut Harvardissa lakia.
Löysimme aiempia raportteja,
joissa häntä epäiltiin seksuaalirikoksista ja raiskauksen yrityksistä.
Tämän takia epäilin, että Dublinin tilanteen aikana -
mies aikoi sitoa talossa olevat vanhemmat -
ja raiskata heidän 22-vuotiaan tyttärensä.
Kerroimme äidille tekosyyn.
"Palauttaisimme puhelimen. Missä poikanne on?"
Äiti sanoo: "Mökilläni South Lake Tahoessa."
South Lake Tahoe on lomakohde,
joka on noin 230 kilometrin päässä tapahtumapaikasta.
Emme tienneet, oliko hän yhä siellä.
Meidän oli ehdittävä mökille, ennen kuin hän pakenisi paikalta.
Esimieheni soitti, että he menisivät South Lake Tahoeen tekemään pidätyksen -
Dublinin murtoon liittyen.
"Lähdetkö mukaan?"
Se olisi ensimmäinen tapaukseni etsivänä.
Sanoin: "Totta hitossa tulen. Mennään."
Se on seuraava.
Mietin itsekseni,
mitä tapahtuisi.
Väijytyksiä, barrikadeja. Olisiko miehellä aseita?
Emme halunneet tehdä ääniä. Oli oltava hiljaa.
Halusimme yllättää hänet.
Etsintälupa! -Meillä on etsintälupa!
Vasemmalla on avoin ovi. Etsintälupa!
Odotan!
Tyhjä. -Tyhjä.
Menemme ulos takaa. Katsokaa takaa! He ovat takana.
Sitten… -Käänny ympäri, jumalauta!
Palaamme sisään! -Muller pantiin käsirautoihin.
Hän oli hiljainen ja rauhallinen. Täysin eleetön.
Sanoin hänelle: "Otan sinusta kuvan."
Hän näytti melko normaalilta.
Tyypillinen aikuinen, valkoinen amerikkalainen mies.
Palasin taloon.
Se oli aivan sekaisin.
Siellä haisi…
Mikähän olisi hyvä sana? Ummehtuneelle.
Kun kävimme tavaroita läpi,
löysimme asioita, jotka yhdistivät hänet rikokseemme.
Löysimme nippusiteitä ja ilmastointiteippiä.
Hän jätti samanlaisia Dublinin taloon.
Maalattuja leluaseita.
Yhteen niistä oli kiinnitetty laser.
Dublinissa hän herätti uhrit osoittamalla laserilla heidän kasvoihinsa.
Palaset alkoivat loksahdella kohdalleen.
Talossa ollessani huomasin, että sen ikkunat olivat peitetty.
Tunsin, että olimme raapaisseet vain pintaa.
Makuuhuone oli todella likainen.
Minusta tuntui, että siellä oli tapahtunut muutakin.
Kylpyhuoneesta löytyi pullo NyQuil-yskänlääkettä ja ruisku.
Jokin sisälläni sanoi: "Tämä on outoa. Jokin mättää."
Sitten löysimme varastetun ajoneuvon.
Valkoisen Mustangin.
Sisällä oli Mullerin henkilöllisyystodistus.
GPS oli päällä, ja näytöllä näkyi eri osoitteita.
Miksi hän oli ajanut eri paikkoihin? Kenen kanssa hän oli?
Tavaratilassa -
näin jotain, mikä näytti mustaan kankaaseen käärityltä keholta.
Se oli ilmalla täytettävä nukke.
Siitä oli tehty…
Hän halusi sen näyttävän ihmiseltä.
En tiennyt, mihin hän käytti sitä, mutta se oli kammottava.
Sitten löysimme nylonvyön.
Sen taskussa oli uimalasit,
joiden linssit oli teipattu umpeen.
Kun vedin niitä ulos, näin yhden vaalean hiuksen.
"Hyvä luoja."
Kenen tämä hius oli?
En uskonut, että joku luopui siitä vapaaehtoisesti.
Oliko tämä henkilö elossa vai kuollut?
Meidän oli selvitettävä, kenen hius oli.
Kesäkuussa 2015 -
oloni oli todella eksynyt.
Pelkäsin, koska kidnappaajat olivat yhä vapaana.
Olimme yhä huolissamme siitä,
joutuisimmeko syytteeseen huijauksesta.
Asuimme vanhempien tai ystävien luona.
Tunsimme olevamme karkureita, kuin pakenisimme jotain.
BECKY OLET VITUN SEKAISIN
Kun avasin Facebookin, hukuin haukkuihin.
VITUN HUIJARI-ÄMMÄ.
OLET VITSI TOIVOTTAVASTI MAKSAT TEOSTASI
Niiden lukeminen…
HUORA SINUT PITÄISI TAPPAA
…oli todella turhauttavaa.
Tai siis…
Se oli tosi loukkaavaa.
Toiset pitivät minua ihmisenä, joka pakottaisi perheeni kokemaan tämän.
Että kyhäisin valtavan, monimutkaisen valheen syystä,
jota en osaa edes kuvitella.
Se murskasi mieleni.
Emme pystyneet menemään töihin traumojen takia.
Emme edes tienneet, voisimmeko palata, koska meitä pidettiin huijareina.
OLIKO SE TOTTA?
EI TODISTEITA HUIJAUS
TAPAHTUIKO SE TODELLA?
Asianajajamme ahkeroivat väsymättöminä -
saadakseen poliisin ja FBI:n etsimään kidnappaajia.
Mutta oli kulunut kuukausia, ja he syynäsivät vain elämiämme.
Sitten melkein vahingossa kuulimme,
että tutkimusta johtanut agentti, David Sesma…
Hän on David Sesma. -Hei. Olen FBI:sta.
…seurusteli eksäni Andrean kanssa.
Hän oli koko hyökkäyksen tarkoitettu kohde.
AARONIN EX-KIHLATTU
Sesman ei missään nimessä olisi pitänyt tutkia tätä tapausta.
Hänellä oli selkeä, yksiselitteinen, kiistämätön eturistiriita.
Kirjoitin ylitarkastajalle ja selitin tilanteen hänelle.
Hän vastasi:
"Asianmukaiset viranomaiset pitivät hänen toimintaansa 'ongelmattomana.'"
Siksikö tutkintaa ei jatkettu? Siksikö todisteet jätettiin huomiotta?
Emme olleetkaan vainoharhaisia. Nyt se tuntui henkilökohtaiselta.
Kaksi ihmistä FBI:ta vastaan.
Mitä meidän olisi pitänyt tehdä?
Olisiko pitänyt elää loppuelämämme suljettujen ovien takana?
Emme olleet turvassa missään.
DUBLININ KAUPUNKI POLIISI
Asemalle palatessa mietin,
miten ja mistä aloittaisin vaaleatukkaisen uhrin etsinnän.
Matthew Mullerin nimi esiintyi useissa eri välikohtauksissa -
Pohjois-Kaliforniassa.
SEKSUAALISEN HYVÄKSIKÄYTÖN YRITYS
Ensimmäinen, jonka näin, oli vuodelta 2009.
Se oli tapahtunut Palo Altossa, 65 kilometrin päässä Dublinista.
Soitin Palo Alton poliisille ja kerroin, että pidätimme Matthew Mullerin.
Etsivä keskeytti minut.
"Hänen kuvansa on maannut pöydälläni jo vuodesta 2009.
Epäilimme häntä seksuaaliväkivallasta, muttemme voineet todistaa sitä."
Palo Alton murtotapaus on niin pelottava, että asukkaat menevät nukkumaan peläten.
Mies sitoi naisen ja peitti tämän silmät.
Noin kello 3.30 aamulla -
mustiin vaatteisiin pukeutunut mies herätti 32-vuotiaan naisen.
Mies sitoi naisen, pakotti tämän juomaan yskänlääkettä,
pani teipit tämän silmille ja kertoi raiskaavansa naisen.
Nainen aneli armoa ja kertoi, että hänet oli raiskattu aiemmin.
Mies sanoi, ettei halua tehdä naisesta jälleen uhria, ja lähti.
Kolme viikkoa aiemmin Palo Alton poliisi oli pysäyttänyt Mullerin,
koska hän oli hypännyt ulos pensaista asuinyhteisön lähellä.
Tämän takia he epäilivät Matthew Mulleria.
Mutta DNA tai todisteet eivät yhdistäneet Mulleria tapaukseen,
joka on yhä vieläkin ratkaisematta.
Tämän tapauksen ja mökin todisteiden välillä oli monia yhtäläisyyksiä.
Mutta raportissa ei mainittu uimalaseja.
Tiesin, että oli toinenkin uhri, ja minun piti selvittää, kuka hän oli.
Ennen kuin aloin poliisiksi,
tyttöystäväni joutui seksuaaliväkivallan uhriksi.
Sen takia minusta tuli poliisi.
Halusin olla uhrien ääni, saattaa epäillyt syytteeseen -
ja lähettää heidät vankilaan pitkäksi aikaa.
Tein ylitöitä,
ja tämä tapaus vetosi yhä enemmän tunteisiini.
Sitten luin eräästä tapauksesta vuonna 2009.
Se oli tapahtunut 13 kilometrin päässä Palo Altosta Mountain View'n kaupungissa.
Olin kolmekymppinen vuonna 2009.
Olin parisuhteessa mutta asuin yksin.
Heräsin noin viiden aikaan aamulla.
Ajattelin: "Hienoa. Ehdin vielä nukkua vähän."
Ja sitten -
tunsin raskaan painon päälläni.
Huusin ja kuulin jonkun sanovan: "Tracey. Ei hätää, Tracey."
Mies sanoi, että jos en lopettaisi huutoa, hän tukkisi suuni.
Hän sitoi minut nippusiteillä.
Hän pakotti minut juomaan jotain, mikä teki minut uneliaaksi.
Hän pani silmilleni uimalasit, joiden linssit oli mustattu.
Mies sanoi:
"Minulla on huonoja uutisia.
Valitettavasti minun on nyt raiskattava sinut."
Ja -
silloin paniikki valtasi mieleni -
ja aloin anella:
"Sinun ei tarvitse tehdä tätä. Älä tee tätä.
Annoin sinulle kaiken, mitä halusit…"
Silloin alkaa neuvotella. Alkaa anella. "Pyydän, älä tee tätä."
Ja -
muistan, että hän oli hetken todella hiljaa.
Sitten hän huokaisi ja sanoi:
"En voi tehdä tätä.
Anteeksi. Tiedän, että tämä sotkee pääsi pitkäksi aikaa.
Kannattaisi ehkä hankkia koira. Se olisi hyvä suoja sinulle.
Se voi estää tällaista toistumasta."
Yhtäkkiä mies muutti mielensä ja yritti näyttää hyvältä tyypiltä.
Hän antoi neuvoja, kuinka rikoksen voisi ehkäistä,
jottei nainen joutuisi uhriksi tulevaisuudessa.
Mutta Traceyllä oli ruskea tukka.
Löytämiäni laseja ei siis oltu käytetty tähän naiseen.
Paikalle saapunut poliisi kysyi minulta: "Oletko varma, ettet nähnyt pahaa unta?"
Muistan, kun sanoin:
"Ei, ei se ollut unta. Miten unesta tulisi tällaiset jäljet?
Ei. Tämä on totta. Katso. Tämä tapahtui minulle."
He puhuivat poikaystäväni kanssa.
He kysyivät, hainko usein huomiota. Oliko minulla tapana keksiä tarinoita?
Uskoiko hän, että tämä olisi voinut tapahtua?
Olin ällikällä lyöty, oikeasti.
Tiesin, että mies oli todellinen ja että tämä toistuisi.
Olin todella turhautunut, koska poliisi ei ottanut minua vakavasti.
Ajan kuluessa yritin vain pitää kiinni toivosta.
Halusin vain, että joku uskoisi minua.
Ensimmäisen kerran,
kun minut pahoinpideltiin, olin 12-vuotias.
Olin vasta lapsi, ja se oli täysi yllätys.
En tiennyt, mitä tehdä ja -
syytin itseäni. Häpesin.
Pari vuotta myöhemmin kuulin,
että sama mies oli hyväksikäyttänyt toistakin tyttöä.
Oloni oli todella syyllinen, koska en ollut sanonut jotain aiemmin.
Olin 19-vuotias,
ja sama tilanne toistui. Olin läheisen ystävän luona.
Meitä oli siellä pieni porukka. Olimme juoneet.
Nukahdin sohvalle, ja kun heräsin, housuni oli riisuttu.
Jonkun miehen sormet olivat sisälläni.
Sillä kertaa päätin tehdä ilmoituksen.
Poliisiaseman parkkipaikalla kuitenkin tapasin poliisin,
joka sai minut toisiin ajatuksiin.
Hän sanoi: "Tämä on sana sanaa vastaan. Sinulla ei ole todisteita."
Ja siinä minä olin…
Minut raiskattiin keskellä yötä.
Ruumistani käytettiin hyväksi ja minut häpäistiin.
Siltikään -
poliisi ei uskonut minua. En tiennyt, mitä minulle pitäisi tapahtua,
mitä kenelle tahansa naiselle tulisi tapahtua, jotta meitä uskottaisiin.
Tilanne tuntui toivottomalta.
POLIISI
Minun oli jatkettava vaaleatukkaisen uhrin etsintää.
Keskityin siihen täysillä.
ETSI VARASTETTUJA AJONEUVOJA MERKKI: FORD
Päätin tutkia lähemmin valkoista Mustangia.
Auto oli varastettu seitsemän kuukautta aiemmin Vallejosta.
Otin yhteyttä omistajaan.
Kerroin, että Mustangia käytettiin murrossa.
Hän keskeytti minut ja sanoi:
"Oletko kuullut Mare Islandin vaanijasta?"
Ajattelin itsekseni: "Missä Mare Island on? Kuka vaanija on?"
Pieni silta yhdistää Mare Islandin Vallejoon.
Naapurusto on hiljainen, mutta vuonna 2014 -
mies ahdisteli siellä oppilaita.
Hän kurkisteli ikkunoista, otti valokuvia ja vipelsi sitten tiehensä.
Ilta toisensa jälkeen mies terrorisoi naapurustoa,
eikä poliisi tehnyt mitään. Asukkaat ottivat ohjat omiin käsiinsä.
Pari opiskelijaa seurasi miestä kotiin -
ja huomasi tämänkin asuvan Mare Islandilla.
He saivat myös selville, että mies oli entinen sotilas -
ja lakimies.
Silloin tajusin, että Mare Islandin vaanija oli Matthew Muller.
"Jumalauta."
Kaikki tämä ilmoitettiin poliisille, mutta tapausta ei tutkittu.
Miksei poliisi seurannut tätä miestä? Heillä oli johtolankoja.
Sitten auton omistaja kertoi minulle, että maaliskuussa 2015 -
vaanijan iskut loppuivat.
"Se tapahtui suunnilleen samoihin aikoihin kuin Gone Girl -tapaus.
Tiedäthän sen?"
Minulla ei ollut hajuakaan, mistä hän puhui.
Googletin "Vallejon kidnappaus, Gone Girl -tapaus."
Ruudulle ilmestyi artikkeleita.
Kidnappausmysteeri, jonka kohteena ollut 30-vuotias nainen -
vietiin yöllä kodista Mare Islandilla.
Nainen oli viety osoitteesta Kirkland Avenuella,
jossa Mare Islandin vaanija tirkisteli uhrejaan.
Epäilty sitoi uhrit nippusiteillä -
ja peitti heidän silmänsä mustatuilla uimalaseilla.
Sydämeni hakkasi. Vatsaani väänsi.
Kaapatuksi väitetty nainen -
ilmaantui täysin kunnossa Huntington Beachille tänä aamuna.
Mustangin GPS:ään oli ohjelmoitu Huntington Beach.
Sitten -
näin kuvan valkoisesta naisesta, jolla oli pitkät vaaleat hiukset.
"Voi luoja. Vaalea hius, jonka löysin uimalaseista,
sopii täysin Denisen hiuksiin."
Poliisi kutsuu tapausta hukkareissuksi.
Se oli huijaus, taidokas sellainen.
Naista oli kutsuttu valehtelijaksi kansallisissa uutisissa.
Halusin vain jotenkin kulkea läpi tietokoneen, halata häntä ja sanoa:
"Uskon sinua."
Soitin Vallejon poliisille.
Olin todella innoissani. "Ratkaistaan tämä juttu saman tien!"
He eivät vastanneet.
Mutta olin kuin ärsyttävä eksä, joka ei katoa millään.
Soitin siis uudelleen.
Ja uudelleen.
Lopulta minut yhdistettiin etsivälle, joka sanoi:
"Tapaus luovutettiin FBI:lle, emmekä enää tutki sitä. Soita heille."
"Selvä. Anna puhelinnumero."
Hän antoi minulle FBI-agentti David Sesman puhelinnumeron.
Lopetin puhelun. "Tuostapa ei ollut mitään hyötyä."
Sitten soitin David Sesmalle.
"Olemme pidättäneet epäillyn, joka on hyvin samankaltainen -
kuin Denise Huskinsin kidnappauksen tehnyt henkilö. Piditte sitä huijauksena."
Hän ärähti: "Emme kutsuneet sitä huijaukseksi."
Sanoin, että minulla joka tapauksessa on tämä henkilö pidätettynä.
"Haluatte ehkä jutella hänelle, koska tapaukset ovat samankaltaiset."
Hän sanoi:
"Selvä. Lähetä kaikki tietosi, niin vilkaisemme niitä."
Ajattelin: "Siinäkö kaikki?" Olin tosi pettynyt.
Sovimme tapaamisen FBI:n kanssa -
käydäksemme läpi South Lake Tahoen mökin todisteet.
Näytin heille nippusiteet ja ilmastointiteipin.
Heidän kiinnostuksensa heräsi.
Mutta kun he näkivät löytämämme vesipyssyn,
he sanoivat sen olleen ase,
josta kaappaajat lähettivät kuvan San Francisco Chronicle -lehdelle.
Kun näytin heille kuvan uimalaseista, joista roikkui vaalea hius,
he selvästi järkyttyivät.
He ymmärsivät olleensa väärässä,
ja että heidän olisi tutkittava Vallejon tapausta lisää.
Sain puhelun valtakunnansyyttäjältä.
"Doug, taisimme tehdä tapauksessa läpimurron.
Meillä on pidätettynä eräs mies.
Todistusaineisto yhdistää hänet Denisen ja Aaronin tapaukseen."
Voitteko kuvitella, kuinka shokissa olin?
Viimeisimmät uutiset Vallejon salaperäisestä sieppaussaagasta.
Läpimurto oudossa kidnappausjutussa Kaliforniassa.
Kidnappaustapaus, jota verrattiin Gone Girl -elokuvaan.
Joku pidätettiin Denise Huskinsin kidnappauksesta.
Kaikki olikin totta.
Denise ja Aaron puhuivat totta. Leukani putosi lattiaan.
Poliisi sanoi aiemmin Huskinsin valehdelleen kidnappauksesta.
Pidätysmääräyksen mukaan Denise kertoi vangitsijan raiskanneen hänet.
Voi luoja.
Olin aivan ymmälläni uutisista. Mielessämme pyöri miljoonia kysymyksiä.
FBI on tunnistanut epäillyn.
Matthew Muller valmistui Harvardista vuonna 2006 -
ja toimi siellä tutkimusavustajana kolme vuotta.
Hän kertoi kärsivänsä mielenterveysongelmista -
ja Persianlahden oireyhtymästä.
Muller oli maahanmuuttoasianajaja San Franciscossa -
mutta menetti toimilupansa aiemmin tänä vuonna.
Katsoin tätä miestä.
Vatsaani väänsi.
Yritin vain jotenkin ymmärtää tilanteen,
koska en tiennyt, miltä minut vanginnut ja raiskannut mies näytti.
Mutta sitten näin videomateriaalin.
Tässä hän esiintyy Univision-kanavalla.
Tähän päivään asti sanottiin, ettei häntä edes päästettäisi oikeuteen.
Hänen puhetyylinsä, puheen rytmi.
Tiesin sen olleen hän.
Hänen kuulemisensa ja näkemisensä varmisti, että kaikki oli todellista.
Tunsin turhautumista ja vihaa.
"Näettekö? Ei se ollut helvetin hullua, koska niin tapahtui.
Miksette kuunnelleet meitä? Miksette ottaneet sanojamme vakavasti?"
Matthew Mullerin pidätyksen jälkeen -
halusin innolla nähdä poliisin virallisen lausunnon.
SINETÖITY
Lainvalvontaviranomaisten tuli laatia tapauksesta asiakirja,
joka eritteli tutkinnan jokaisen vaiheen.
Sitä lukiessa kävi täysin selväksi,
etteivät viranomaiset tehneet juuri mitään itse kidnappaukseen liittyen.
He keskittyivät vain Denisen ja Aaronin syyttämiseen.
He sivuuttivat täysin todellisen rikoksen.
Luin valheenpaljastustestistä.
"Suoritetun testin tulokset -
ovat tuntemattomat."
Agentti French sanoi, etten läpäissyt testiä,
ettei siitä ollut epäilystäkään.
Olen aivan varma siitä, ettet läpäissyt testiä.
Hän siis valehteli minulle.
Hän valehteli suoraan päin naamaani murtaakseen minut.
Lausunnossa on myös osa, joka käsittelee SART-tutkimusta.
SART on sairaalassa tehtävä tutkimus seksuaaliväkivallan uhreille.
Lausunnon mukaan tutkimuksessa ei löytynyt todisteita raiskauksesta.
Denise käytti useita tunteja -
kertoen raiskauksen joka ikisen yksityiskohdan.
Esitin mukana, koska en tiennyt, mitä tehdä.
Kaikki raiskaukset eivät ole fyysisesti vahingollisia.
Tämä on FBI, helvetti. Heidän pitäisi tietää paremmin.
Luin myös, että kun Aaron oli Vallejon poliisilaitoksella,
hän kertoi poliisille, että sieppaajat soittaisivat hänelle.
Mutta mitä poliisi teki? He panivat Aaronin puhelimen lentotilaan.
Poliisi poisti sen vasta seuraavana iltana,
jolloin he huomasivat kaksi puhelua.
Ne olisi voitu jäljittää.
Puhelut olisi voitu jäljittää 200 metrin päähän siitä,
missä Deniseä pidettiin.
Voi luoja.
Jos he olisivat valvoneet Aaronin puhelinta,
toista raiskausta ei olisi tapahtunut.
Kun yhä käsittelimme asiaa, FBI soitti meille.
He olivat kuulemma varmoja, että Muller toimi yksin,
eivätkä he etsineet muita.
Samat tutkijat sanoivat, että tapoin Denisen.
He kutsuivat kaikkea huijaukseksi. Nyt he sanoivat, että Muller toimi yksin.
Tiesimme, että tähän liittyi muitakin.
Poliisi antoi muiden livistää, koska se oli heille helpointa.
No niin! Tehkää tilaa.
Tehkää tilaa!
Tilaa!
Poliisi kieltäytyi seuraamasta todisteita, ja media vain nauroi koko asialle.
Halusin seistä heidän edessään -
ja katsoa heistä jokaista kasvoihin, kun he kuulivat totuuden.
Olin kyllästynyt piileskelemiseen. Minulla ei ollut mitään salattavaa.
Neljä kuukautta sitten kerroimme, että Denise Huskins oli oikeassa.
Ettei hän ollut vain syytön huijaukseen -
vaan myös vakavan ja väkivaltaisen rikoksen uhri.
Denise ja Aaron eivät sanoneet mitään, mutta heidän tunteensa näki selvästi.
Kadun osuuttani tässä, koska he kokivat todellisen helvetin.
Luulimme kertovamme herkullisen jymyjutun, ja kaikki menikin pieleen.
Neiti Huskins ja herra Quinn pitivät päänsä pystyssä -
julkisen häpeän ja nöyryytyksen edessä.
Tunsin valtavan helpotuksen.
Minulle oli tosi tärkeää se, että nyt Deniseä uskottaisiin.
Ettei hän ollut valehtelija.
Miten me viranomaisina edes kehtasimme väittää sellaista?
MAALISKUU 2017 SACRAMENTON PIIRIOIKEUS
Denise Huskinsin kidnappauksen tunnustanut mies tuomitaan tänään.
Huskins ja Quinn kohtaavat nyt ensi kertaa Matthew Mullerin kasvotusten.
Koko vankeudessa olon ajan -
olin hänelle pelkkä keho uimalasien takana.
En nähnyt häntä, eikä hän nähnyt minua.
Tiesin, että oikeudessa pakottaisin hänet näkemään minut.
Katsoin suoraan häneen ja sanoin hänen nimensä.
"Matthew Muller.
Nyt tapaamme kasvokkain, silmästä silmään.
Olen Denise Huskins, nainen uimalasien takana."
Ja -
otin vallan takaisin itselleni.
Matthew Muller sai yhteensä 40 vuoden vankilatuomion
kidnappauksesta, ryöstöstä ja raiskauksesta.
Häntä ei syytetty raiskausyrityksistä Palo Altossa ja Mountain View'ssä
eikä tirkistelyistä Mare Islandilla
Muller ei koskaan paljastanut, miksi Andrea oli ryhmän tarkoitettu kohde
Denise ja Aaron haastoivat Vallejon kaupungin oikeuteen kunnianloukkauksesta
Hyvä.
Huomenta. Kamera on käynnissä. Tämä on Andrew Bidoun videolausunto.
VALLEJON POLIISIPÄÄLLIKKÖ
Siviilitutkinnan aikana sain vihjeen poliisipäällikkö Andrew Bidousta.
Nimettömän lähteen mukaan -
ennen Vallejon poliisilaitoksen valtakunnallista lehdistötilaisuutta,
jossa Deniseä ja Aaronia kutsuttiin valehtelijoiksi,
Andrew Bidou käski konstaapeli Parkin "käräyttää sen ämmän".
Neiti Huskins on haaskannut yhteisömme arvokkaita resursseja -
ja lietsonut pelkoa sen jäsenten keskuudessa.
Neiti Huskins on velkaa anteeksipyynnön yhteisöllemme.
Muistatteko kenenkään käskeneen "käräyttää sen ämmän" -
ja viitanneen sillä neiti Huskinsiin maaliskuun 25. päivänä?
En ole kuullut tuollaista.
Aaronin ja Denisen tutkintaan osallistuneita poliiseja ei rangaistu
Alan koota kuvaa tapahtumista. Saanko sinut näyttämään hirviöltä?
Tutkintaa johtanut Mat Mustard valittiin vuoden 2015 parhaaksi poliisiksi
Oikeus määräsi Deniselle ja Aaronille 2,5 miljoonan dollarin korvaukset
Vuoden 2017 lopulla -
kuulimme, että Misty Carausu halusi puhua meille.
Halusin tavata heidät. Tuntui, että oli sen aika.
He tulivat sisään… Anteeksi.
Näin Denisen, ja hän näytti juuri samalta kuin uutisissa.
Halasimme ja juttelimme hetken. Se todella meni tunteisiin.
Kerroin Mistylle, että olin vain jatkuvasti halunnut -
kutsua jotakuta poliisissa sankariksi ja että hän oli sankarimme.
Jos Misty ei olisi yhdistänyt Mulleria meihin,
en tiedä, missä olisimme.
Lopulta meillä kävi tuuri.
Menimme naimisiin.
Muutimme rannikolle ja aloitimme uuden elämän.
Maaliskuussa 2020 synnytin tyttäremme Olivian.
Sitten saimme toisen tytön, Naomin.
Perheemme tuntuu nyt täydeltä.
Haluan, että he tuntevat oman arvonsa. Kukaan ei koskaan -
saa kertoa tai määritellä sitä heille.
Ennen kaikkea toivon, että heistä kasvaa äitinsä kaltaisia.
Silloin he varmasti pärjäävät.
Tekstitys: Vesa Puosi