Vreți să încep de când m-a băgat în portbagaj?
5 DIMINEAȚA 23 MARTIE 2015
Cu portbagajul închis, complet pe întuneric.
Aveam niște ochelari de înot strâmți și negri.
Aveam mâinile legate la spate și sunt drogată.
Am început să hiperventilez. Încercam să nu mă panichez.
O să mă violeze? Să mă tortureze?
Sunt îngrozită.
A deschis portbagajul, m-a apucat de umăr și a zis:
„Nu vorbi! Nu țipa! O să-ți îngreunezi situația.”
M-a pus în portbagajul mașinii noi.
Turația mare a motorului îmi amintea de un Mustang.
Mi-am imaginat că suntem pe o autostradă.
Încercam să fiu atentă,
numărând virajele.
Dar efectele sedativelor au început să se manifeste.
E o altă dimineață frumoasă…
Și îmi imaginam oameni care fac naveta la serviciu.
…urmează rubrica Călătorii.
Ultimul lucru pe care și l-ar imagina cineva e
că mașina care a trecut pe acolo
are o femeie legată la ochi și îndesată în spate.
COȘMARUL AMERICAN
A DOUA PARTE
FATA DISPĂRUTĂ
Chiar dacă încă purtam ochelarii,
mi-am dat seama că suntem în plină zi.
Și mă întrebam unde naiba am putea fi acum,
unde nimeni nu poate vedea ce se întâmplă?
Am simțit miros de pini.
Era liniște.
Mi-am imaginat un teren izolat în pădure.
Apoi m-a apucat de picioare
și m-a târât din lumină în întuneric.
Parcă aș sta întinsă pe o podea rece din beton.
Mi-a spus că trebuie să se termine de pregătit.
Și mă gândeam:
„Pentru ce?”
L-am auzit frecându-se.
Am auzit ceva ce suna a bandă adezivă
și toate filmele de groază pe care le-am văzut îmi trec prin minte.
Și mă temeam că acesta îmi va fi sfârșitul
și că așa vor fi ultimele mele clipe pe Pământ.
M-a condus în casa asta.
Cred că am simțit covorul inițial, apoi gresie sub picioare.
Tremuram de frică și îmi țineam respirația.
M-a mutat pe un pat.
Și l-am simțit că se așază lângă mine.
Și mi-a spus:
„Asta nu e pentru tine.
E pentru fosta iubită a lui Aaron, Andrea.”
Mi-am zis: „Ce mama mă-sii?
E vorba despre ea?”
Și mi-a spus că face parte
dintr-o companie de pe piața neagră,
care răpește oameni pentru bani.
Mi-a spus că Aaron a primit instrucțiuni despre ce să facă.
„Planul e să te eliberăm în 48 de ore.”
Oricât aș vrea să cred că mă va elibera,
realitatea e că sunt izolată. Sunt singură. Sunt drogată.
Data viitoare când vine, ar putea fi ultima.
Și acesta e ultimul gând pe care-l am înainte să leșin.
Știu că am dormit de câteva ore pentru că,
când m-am trezit, deși încă purtam ochelarii,
mi-am dat seama că lumina s-a schimbat.
Părea a fi în camera alăturată, peretele din spate.
Și am observat că se auzea muzică pop franțuzească.
Partea cea mai ciudată la muzica pe care o punea era că-mi plăcea.
E ceva ce-l făcea normal.
Mă ducea la baie, în pauzele de rutină,
îmi ghida mâna,
și-mi spunea cum se luptă cu insomnia și stresul post-traumatic,
că a fost în armată.
Părea blând, atent și politicos.
Așa că, trece prima zi
și mă gândesc că poate ar trebui să rămân calmă
și că voi fi eliberată și că totul se va termina.
Dar…
Simțeam un fel
de greutate…
și ezitare în pașii lui.
Mi-a zis:
„Avem o problemă.
Nu avem garanții
ca să ne asigurăm că nu vei vorbi cu poliția.
Unul dintre noi e nevoit să facă sex cu tine.
Și va fi înregistrat.
Așa, dacă bănuim că ai de gând să vorbești cu poliția,
o putem publica pe internet.”
Am simțit că am primit un pumn în față.
Aproape că am simțit cum îmi părăseam corpul.
Și apoi mi-a spus:
„Eu voi face sex cu tine.
Vreau să știi că voi fi blând.”
Apoi s-a urcat pe mine și…
A început să mă sărute și…
Fiecare instinct din mine îmi zicea în acel moment e să lovesc și să țip
și să fac orice ca să-l îndepărtez și să mă protejez
și să spun ce vreau să spun,
dar știam că va înrăutăți lucrurile.
Ar putea face lucrurile să devină violente și vreau doar
să se termine și…
să trecem peste asta…
Să trecem la următorul lucru.
Când auzi oamenii descriind
o experiență extracorporală,
e greu să-ți imaginezi cum e
până nu o trăiești pe propria piele.
M-am detașat complet de mine însămi,
observând ce se întâmplă și gândindu-mă
că mi se frânge inima pentru femeia aceea.
Știți…
Voiam să o ajut, dar nu pot.
După ce a terminat, m-a dus la baie
și de data asta, după ce a plecat,
mi-a spus că, de acum înainte,
am voie să-mi scot ochelarii când nu e cu mine în cameră
și simt că mă condiționa.
Astea erau recompense pentru că am fost fată bună.
Și…
mi-am scos ochelarii de înot
pentru prima dată după jumătate de zi.
M-am uitat în oglindă și mă simt detașată de mine însămi.
Nu…
Nu știu cine e în fața ochilor mei, doar văd…
Dar fac un duș și mă fac ghem,
iar apa se lovea de mine.
Apa se ducea în jos și era de parcă orice strop de speranță
dispărea odată cu ea.
28 DE ORE DE LA RĂPIRE
În dimineața următoare,
l-am auzit făcând curat în camera de alături.
În timpul spargerii,
a spus că trebuia să fie un jaf, dar a fost o răpire.
Când am ajuns la casă, a zis că nu mă va dezumaniza,
dar tot m-a violat.
Cum să am încredere că nu mă va ucide?
Auzi astfel de lucruri la știri
și nu se termină niciodată cu bine.
Dar acum, că nu aveam ochelarii, am încercat să găsesc o cale să scap.
Dar ferestrele au fost baricadate, iar ușa era încuiată.
Am scanat camera să văd ce opțiuni
în ce privește o armă și…
nu era nimic ce aș putea folosi.
Apoi a intrat și mi-a spus
că a pierdut legătura cu Aaron.
Frica mea a crescut
și eram îngrozită că i s-a întâmplat ceva rău.
Mi-a spus: „Asociații mei sunt pe drum.
Trebuie să-ți mai dau o doză de sedativ. E protocolul.
Când vin, e mai bine să nu interacționezi cu ei
și să te prefaci că dormi.
Nu-s la fel de drăguți ca mine.”
Am auzit o mașină apropiindu-se de casă.
Nu știu cât de mare e organizația. Nu știu cine e implicat sau de ce.
I-am auzit vorbind.
Și discuția părea tensionată.
Aprinsă chiar.
Eram îngrozită. Tremuram.
Apoi a venit și a zis:
„S-a hotărât. Va trebui să înregistrăm o dovadă că ești în viață.
Te vom pune să-ți spui numele.”
Și eu spun: „Sunt Denise Huskins.”
Am fost răpită. Altfel, sunt bine.”
„Apoi va trebui să menționezi un eveniment actual.”
Mai devreme s-a prăbușit un avion în Alpi.
Sedativele pe care mi le-a dat erau foarte puternice
și mi-era până și greu…
să stau dreaptă.
Primul meu concert a fost Blink 182.
Dar speram că e o sarcină ciudată, o procedură
sau răscumpărarea pe care i-o cere lui Aaron
și că, imediat ce aceasta va fi terminată, atunci toate astea se vor sfârși.
După ce am terminat înregistrarea, mi-a spus că asociații lui au altă cerere.
Mi-a spus că imaginile de ieri nu sunt suficient de bune.
„Va trebui să ne înregistrăm iar făcând sex.
De data asta, trebuie să pară consensual.
Trebuie să pară
că suntem într-o relație, că am avut o aventură.”
Încerc să-mi dau seama ce înseamnă asta,
dar se pare că…
de data asta, nu voi mai putea fi detașată și separată în timpul actului.
Că de data asta va trebui să fiu prezentă și să prestez
și nu am idee
cum naiba să fac asta.
A plecat. Mi-am luat ochelarii de pe ochi și văd două pahare pline de vin
și două sticle mici de băutură.
Ce naiba crede că e asta?
O întâlnire?
Am dat pe gât sticle de băutură și un pahar de vin.
A bătut la ușă și mi-am iar ochelarii,
iar el fac a făcut o glumă:
„Ai început fără mine.”
Da. Am început fără tine.
Voi face tot ce pot
ca să mă amorțesc
și să termin odată cu asta.
Mi-a spus că și-a dat seama că, dacă îmi închide ochii cu bandă adezivă,
va părea că am ochii închiși.
Mi-am spus: „Nu o să mă distrugi.
Nu o să vezi cum mă prăbușesc
și o să mă fac mică.
Da. Hai să terminăm odată cu asta!”
40 DE ORE DE LA RĂPIRE
O bătaie m-a trezit în toiul nopții.
Și mi-a spus: „Vreau să-ți arăt ceva.”
Și…
Mi-am ridicat ochelarii cât să văd…
Dacă vede asta, vreau să știe
că familia e acolo.
Noi…
Noi o iubim.
Și nu ne dăm bătuți.
E eroina mea. Adică, e fetița noastră.
A fost prima dată…
când am cedat nervos.
Și-a pus mâna pe spatele meu
ca să mă consoleze.
Și mi-a spus: „Trebuie să pară real acum.”
Eu continui să plâng.
Într-un fel, mi se pare că totul e
un joc lung de a încerca de a mă distruge.
Și mi-am zis: „Du-te dracului!”
Dar atunci mi-a spus…
că e timpul.
Să merg acasă.
M-a pus în mașină,
mi-a dat doza de sedativ.
Mi-a spus: „Nu o să te pot lăsa în zona Bay Area.
Sunt prea mulți polițiști acolo.
Te duc direct la familia ta
în Huntington Beach.”
Apoi îmi amintesc că mă zgâlțâie ca să mă trezească.
Stăteam pe scaunul din față,
am ochii închiși cu bandă adezivă și port ochelari de soare.
Pot să văd puțin prin bandă
și să văd exteriorul alb al mașinii.
Mi-a spus:
„Fiindcă Aaron s-a dus la poliție,
va trebui să vorbești cu ei la un moment dat.
Dar sunt două lucruri pe care nu le poți spune.
Unul e că vreunul dintre noi a fost în armată.
Al doilea, și mai important, e că nu poți spune că am făcut sex.
Te voi urmări mereu.
Dacă aflăm că ai spus ceva,
nu doar tu, ci familia ta va fi în pericol.”
M-a ajutat să ies.
Și mi-a zis să număr când aud mașina pornind.
Și am numărat încet.
Am tras aer în piept, ca să mă asigur că a dispărut.
Simt că, în sfârșit, pot să scot banda adezivă de pe ochi.
Pentru prima dată în 48 de ore, nu mai sunt în captivitate.
În timp ce mergeam între două blocuri,
am observat un tufiș de zorele violete.
Și totul mi se părea prea ireal
să pot procesa.
Apoi m-am uitat în dreapta.
Am văzut semnul Utica.
Era o stradă pe care am mers
de sute de ori în viața mea.
M-a năpădit un val de amintiri din copilărie.
Eram acasă.
Urgențe.
Tocmai am primit un mesaj de la ea. Sigur e ea.
Am ajuns la casa tatălui meu.
Nu era acasă.
O vecină mi-a spus:
„Doamne! Ești bine? Ce pot să fac? Cu ce te pot ajuta?”
Așa că m-am dus în apartamentul ei.
Au sosit polițiști.
M-am uitat și am observat
că unul dintre ei avea un dispozitiv de înregistrare.
Am auzit elicoptere.
Presa se aduna afară.
Suntem aici. Toți vor avea grijă de tine.
Evident, va trebui să îți punem întrebări.
Trebuie să vorbesc acum? Pentru că mi-e foarte frică.
Eram îngrijorată, dar le-am spun despre spargere,
zilele în captivitate, grupul.
Apoi m-a întrebat…
Ai fost molestată sexual în tot timpul acesta?
Nu am vrut să mint,
dar simțeam că e o armă îndreptată spre mine
și una îndreptată spre familia mea și nu pot…
Nu aș putea să suport gândul
să știu că am făcut ceva
care i-a costat viața.
Și am spus imediat…
Nu.
Nu te-au atins și nu au făcut nimic împotriva voinței tale?
Nu.
Crezi că e vreo șansă să se repete?
Da, dacă…
Dacă vorbesc prea mult, da.
Detectivul mi-a spus că un detectiv de la Poliția Vallejo e la telefon
și că îmi oferă o înțelegere,
adică: „Un fel de imunitate.”
Răspunsul meu inițial a fost:
„Imunitate pentru ce?”
M-am simțit pierdută și confuză.
Am simțit că am nevoie de îndrumare.
Mi-am dat seama că aveam nevoie de un avocat
care să mă ajute să-mi dau seama ce să fac.
Am dat de Doug Rappaport.
E avocat din San Francisco.
Mi-a spus: „Sunt aici. Poliția crede că sunt suspectă.”
Mi-a spus: „Le-ai dat deja o declarație.
„Nu ar trebui să le dai mai dai,
pentru că, dacă faci declarații contradictorii,
vor folosi asta împotriva ta.”
A spus: „Bine.
O să-ți urmez indicațiile. Care sunt?”
Mi-a spus: „Trebuie să vii aici cât mai repede.
Ia următorul avion, dacă poți. Timpul trece.”
Cine a răpit-o? S-a plătit o răscumpărare?
Și de ce s-a întâmplat asta?
Încă mai așteptăm răspunsuri la întrebările astea.
În timp ce plecam, cineva făcea poze
și mi-am dat seama cât de public e totul.
Eu nu eram pregătită pentru furtuna media.
Domnișoara Huskins a furat resurse valoroase din comunitatea noastră
în timp ce a insuflat frică în rândul membrilor comunității.
Când Denise Huskins a apărut azi-dimineață,
a fost de acord să discute cu anchetatorii.
Dar când a venit vremea să se întoarcă la Vallejo, s-a închis în ea.
Conform poliției, Huskins a angajat un avocat
și se ascunde într-un loc secret.
AARON QUINN IUBITUL LUI DENISE
Presa continua să perpetueze povestea.
Și pe orice canal dădeam se spunea:
„Denise e o escroacă.”
Poliția se întreabă dacă Huskins e o Fată dispărută reală?
Dar n-are nicio noimă.
E cea mai sinceră persoană din lume.
Nu știu unde e.
Nu știu prin ce trece.
Vreau să mă duc să o văd.
În seara aceea, Denise ajunge la biroul meu.
Vrea să trecem la treabă. M-a rugat să mă așez în fața lui.
I-am spus lui Denise că, în timp ce zbura aici,
poliția din Vallejo a dat vina pe ea.
Dacă credem că există suficiente dovezi pentru a merge mai departe,
vom cere acuzații penale.
În primul rând, sunt puțin șocată.
În ultimele 48 de ore, am trăit fiecare moment,
încercând să supraviețuiesc.
Ultimul lucru la care te gândești
e că, dacă supraviețuiești,
trebuie să te asiguri că totul e credibil.
Îi povestesc totul lui Doug. Răpirea, spargerea domiciliului, violurile.
Trecem prin poveste de trei, patru ori.
I-am spus lui Denise: „Te cred.
Dar dacă vrem să-l prindem pe făptaș,
trebuie să te ducem la un examen SART.”
E un examen medico-legal,
prin care Poliția Vallejo va colecta probe criminalistice.
E esențial să facem asta cât mai repede.
Îi spun că sunt îngrozit să vorbesc cu poliția despre agresiunile sexuale,
din cauza amenințărilor făcute împotriva mea și a familiei mele.
Și îmi spune:
„Nu lăsa răpitorii să aibă putere asupra ta.
Asta fac cei ca ei.
Vor să aibă putere și control asupra vieții cuiva.”
Eu îi spun: „Bine, voi face asta.”
Am sunat la Poliția Vallejo.
Și am spus că trebuie să facem urgent un examen medico-legal.
Iar ei mi-au spus:
„Vrem să vină și să ne dea o declarație,
apoi îi vom face examenul.”
Totul părea atât de…
pe dos și atât…
de degradant.
Dar voiam să-i prindă pe tipii ăștia.
Am fost de acord.
„Vorbesc cu ei și le spun totul.”
MARȚI 26 MARTIE, ORA 10:00 ELIBERATĂ DE 25 DE ORE
Informații noi despre o poveste ciudată cu o femeie din Vallejo.
Denise Huskins, presupusa victimă,
se află în sediul Poliției Vallejo chiar acum.
Joi-dimineață,
aflăm că Denise a venit la Poliția Vallejo cu avocatul ei.
Poate are de gând să mărturisească. Poate va fi arestată.
Așteptăm să vedem ce se întâmplă.
Suntem duși într-o cameră de interogatoriu.
Îmi mai trebuie un scaun.
Încă unul?
E un agent FBI cu noi.
Se prezintă drept agentul special David Sesma.
- El e David Sesma. - Bună! Sunt de la FBI.
- Doug Rappaport. - Încântat!
Și un agent stă în fața mea,
și se prezintă
drept detectivul Mustard.
Scopul nostru când a început era să te vedem acasă în siguranță.
Și mă bucur că ai supraviețuit acestui incident
și, în cele din urmă, ceea ce urmărim e adevărul.
Tocmai au ținut o conferință de presă aseară spunând că mint.
Așa că am imediat, mi-am pus garda sus.
Dar, în același timp,
știu că vreau cu disperare…
să le arăt adevărul.
Să le arăt că mă pot crede.
Aș vrea să începi…
Așa că începe cu întrebări despre mine și Aaron și despre relația noastră.
Mi-a cerut să analizez fiecare detaliu al răpirii.
M-am trezit cu o lumină intermitentă, ca o lumină stroboscopică.
Era un indicator cu laser roșu,
iar înregistrarea era o muzică calmă.
Le spun că cel care m-a ținut captivă e slab
și cred că e înalt. Poate 1,80 m.
A fost veteran de război. Are stres post-traumatic. Are insomnie.
Există o descriere fizică după care pot începe să caute.
Îmi amintesc că am mers la dreapta și apoi la stânga.
Am încercat să le dau orice detaliu despre unde am fost ținută,
cât de mult am condus.
Sigur verifică acum toate imaginile din zona înconjurătoare
pentru a o găsi pe această persoană.
Și începem să analizăm detaliile violurilor.
Mi-a spus că se va înregistra făcând sex cu mine.
Și că înregistrarea mă va împiedica să merg la poliție.
Trec printr-un detaliu dezgustător și umilitor după altul
și mă întorc în locul
de care încercam cu disperare să mă detașez atunci.
Stau cu capul în mâini, de parcă aș fi încă legată la ochi
și încerc să-i dau tot ce am.
A zis că trebuie s-o facem din nou.
Trebuia să fie credibil, ca și cum am fi un cuplu.
Și i-am ținut isonul,
fiindcă nu știam ce să fac. Și nu voiam s-o mai fac.
Rezistă. Își face datoria. Face ceea ce trebuie,
deși e incredibil de greu.
Și se pare că o cred.
Până când încep să-i pună întrebări de genul…
Ai mai fost în portbagajul mașinii?
Nu.
„Ai ripostat? De ce nu ai ripostat?”
„Ai țipat? De ce n-ai țipat?”
Ai făcut zgomot?
Nu. Am fost trezită din somn.
Îmi dau seama că se uită la ea de parcă ar fi un gunoi.
O infractoare.
Să luăm o pauză, bine?
Bine, rezistă, bine? Te descurci grozav.
Doug Rappaport m-a sunat și mi-a spus că Denise și Aaron
n-ar trebui să vorbească
până nu se termină interogatoriile,
dar facem schimb de informații.
Amy îmi spune
că tot ce spune Denise poliției se potrivește cu ce le-am spus eu.
Sunt vești bune, deci.
Și apoi…
Spune că…
Denise va merge la spital pentru…
un examen medico-legal.
Pentru că a fost violată.
Futu-i!
Sunt dusă într-o sală de tratament pentru examenul SART.
Au observat că sunt microleziuni în cervixul meu,
care indică faptul că au existat relații sexuale în ultimele două zile.
Există dovezi fizice care arată că asta s-a întâmplat cu adevărat.
Sigur vor vedea că spun adevărul.
A doua zi, suntem escortați în altă cameră de interogatoriu.
Nu există deloc compasiune.
Sunt puși pe treabă.
Și mă gândesc că ceva nu e în regulă.
FBI-UL NU A PUBLICAT ÎNREGISTRAREA INTERVIULUI
Agentul FBI, David Sesma, spune…
„Sunt multe neconcordanțe în povestea ta.
E ceva ce vrei să schimbi?
Vreau să știi
că e o infracțiune federală să minți un agent federal.”
Stăteam acolo de parcă…
explodase o bombă și îmi țiuiau urechile
și eram în stare de șoc.
N-am inventat toate astea.
Asistentele au spus că există dovezi fizice,
care confirmă ce am spus poliției.
Așa că îi iau deoparte și le spun:
„Nu a existat nicio discrepanță în povestea ei.
Cum puteți să credeți că minte?”
Și mi-a zis…
„N-ai văzut filmul Fata dispărută?”
Cum ar putea această persoană care se ocupă cu investigarea crimelor
să creadă că e ca un film cu Ben Affleck?
E Hollywood. Asta e viața reală.
E atât de sigur că are dreptate.
Se numește părtinire de confirmare.
SALA DE INTEROGATORIU 1
Chiar cred că totul e o prefăcătorie? Toată chestia asta?
Și de ce? Ce am de câștigat?
Ce…
Ce rost ar avea?
Denise s-ar putea confrunta
cu o urmărire penală pentru că a mințit un polițist federal.
Poate să fie condamnată între un an
și 18 luni într-o închisoare federală.
S-ar putea confrunta cu o viață întreagă în care să nu fie crezută,
în care a trădat încrederea oamenilor.
O FATĂ DISPĂRUTĂ REALĂ?
Viața ei e practic distrusă.
În cele două zile de captivitate, nu voiam decât să mă întorc la viața mea.
Tot ce m-a ajutat să trec peste asta a fost gândul la viitorul meu.
Iar acum mi-a fost luat tot.
După ce se întoarce Denise cu familia,
spune că vrea să mă vadă.
Îi spun că vin cât pot de repede.
Cât timp am fost în captivitate, gândul de a-l revedea mi-a dat forță.
Deși știam că Aaron a încercat să se reîmpace cu fosta lui iubită,
în noaptea spargerii, mi-a spus
că mă iubește și că vrea să facă ca lucrurile să meargă cu mine.
Mi-a spus despre progresele de la ședințele de terapie
și am simțit că fantoma fostei relații
și a fostei iubite s-a spulberat.
Că puteam începe, în sfârșit, de la zero.
Dar după toate prin câte am trecut…
mă temeam că mă va vedea altfel.
Și apoi a deschis ușa…
Și apoi Denise…
a început să plângă și să spună „N-am vrut.”
A spus: „N-am vrut.
Ei m-au obligat s-o fac.”
Am ținut-o în brațe și i-am spus: „Știu.”
I-am spus…
„Nu vreau ca așa ceva
să fie motivul pentru care rămâi cu mine dacă nu vrei să fii cu mine.”
Și m-a reasigurat:
„Nu. Te iubesc. Vreau…
Vreau să fiu cu tine.”
I-am spus lui Denise că voi face tot ce pot.
Ne vom întreține.
Voi avea grijă de ea dacă mă lasă.
Nu vreau s-o părăsesc niciodată.
Dar mi-e frică.
Fiindcă știu că răpitorii sunt încă acolo.
Poliția nu-i caută.
Și poate vor vrea să se întoarcă.
Nu ne protejează nimeni.
În ceea ce privește presa, știrea s-a terminat.
Cazul pare închis.
Singura întrebare este dacă cuplul va fi acuzat.
EXPEDITOR NECUNOSCUT RĂPIRE DENISE HUSKINS
Dar am primit o notificare de e-mail.
Nu știu de la cine e.
AM RĂPIT-O PE DENISE HUSKINS ȘI AM REȚINUT-O PENTRU RĂSCUMPĂRARE
E o mărturisire? Îmi spun că au răpit-o pe Denise?
AM SPART MULTE CASE DIN MARE ISLAND
Au vorbit despre intrare prin efracție în Mare Island.
Sunt poze cu ceea ce pare a fi o armă cu o lanternă lipită de ea.
Îl avem pe răpitorul lui Denise,
furios că a fost etichetată mincinoasă,
mărturisind crima și spunând:
„Trebuie să o credeți pe Denise!”
RĂPIREA NU A FOST O FARSĂ
E din ce în ce mai straniu.
Trimit e-mail-urile către Poliția Vallejo și întreb ce ar trebui să fac.
POLIȚIA VALLEJO
N-am primit vești de la ei. Nimic.
M-a sunat Amy.
Tocmai a primit e-mail-uri de la răpitor
care s-a adresat la San Francisco Chronicle.
UN MUSTANG DECAPOTABIL ALB
În e-mail e menționat un Mustang.
Denise a spus că a fost
într-un portbagaj care seamănă cu un Mustang.
Erau fotografii care semănau cu descrierea făcută de Denise,
a locului unde a fost ținută.
Dar mă confrunt cu forțe de ordine cu ochelari de cal.
Nu vedeau nimic în afară de tunelul îngust
care ducea de la ei la Denise, după gratii.
RĂPIREA NU A FOST O FARSĂ
De ce e nevoie ca poliția să ia asta în serios
și să investigheze?
Primesc e-mail după e-mail.
EXPEDITOR NECUNOSCUT DENISE HUSKINS
Și nu aud nimic de la poliția din Vallejo.
Și mă întreb: „Ce se întâmplă?”
MESAJE PRIMITE
Apoi, într-un e-mail final, spun:
„Suntem trei cunoștințe, dintre care doi absolvenți de facultate.”
Aproape că încearcă să se identifice
ca să ne demonstreze mie și altora că au făcut ce au făcut.
Și spun, într-un final:
„Dacă Denise și Aaron nu primesc scuze de la poliția din Vallejo,
o vom face din nou.”
VOM FACE LUCRUL GREȘIT DIN MOTIVELE POTRIVITE
Mi-am zis: „Doamne, ar putea exista o bandă de răpitori
care operează în nordul Californiei?
Am înțeles cu toții greșit?”
5 IUNIE 2015
LA ZECE SĂPTĂMÂNI DUPĂ ELIBERAREA LUI DENISE
LA 65 KM DE VALLEJO
Urgențe?
Avem o spargere pe strada North Terracina, în Dublin.
Sunt acolo chiar acum.
Soțul meu se luptă cu ei.
Au luat-o pe fiica noastră.
Subtitrarea: Andra Foca