5. JUNI 2015
TI UKER ETTER AT DENISE BLE SLUPPET
Nødtelefonen.
Vi har innbrudd på North Terracina Drive i Dublin.
De er der ute nå.
DUBLIN I CALIFORNIA 65 KM FRA VALLEJO
Jeg gjemmer meg på badet.
Mannen min slåss med dem.
De har datteren vår.
Hør her. Snakk til meg, ok? Hvor mange?
Vi ser ikke i mørket.
Det var et laserlys som pekte på oss.
Ville vi skulle snu oss. Vi lå i senga.
Ok.
Mannen min roper på meg.
Han har stukket av!
Han stakk av.
POLITIBETJENT CHRIS SHEPARD DUBLIN-POLITIET
Jeg ankom åstedet, og visste fra nødanropet
at det var en familie som bodde der.
Det hadde vært et innbrudd.
Mannen var dekket av blod, og han holdt en fille mot ansiktet.
Han sa at datteren var trygg,
og at den mistenkte løp ut bakdøra.
Da vi lette på baksiden, fant vi strips og gaffateip.
Vi sørget for å ta med bevisene.
Vi visste den mistenkte var kledd i svart, og han kunne ha hoppet over gjerdet.
Hunden begynte å spore her på denne stien,
men det er milevis med jorder her oppe, så det er vanskeligere å oppdage ham.
Hvem var den mistenkte? Hvorfor var han her? Hvorfor valgte han dette huset?
Hva ville han i dette hjemmet?
FAMILIE
Datteren kom bort til meg.
Hun sa: "Det er en telefon på benken.
Jeg tror han lot den ligge igjen."
ET AMERIKANSK MARERITT
TREDJE DEL
DE ANDRE
DUBLIN-POLITIET
Da vi fant abonnenten til mobilnummeret…
…svarte en kvinne telefonen. Jeg sa: "Vet du hvem nummeret tilhører?"
POLITIINSPEKTØR MIGUEL CAMPOS DUBLIN-POLITIET
Hun sa: "Ja, det er min sønns telefonnummer."
Og hun oppga navnet hans.
Matthew Muller.
MULLER, MATTHEW SACRAMENTO I CALIFORNIA
Tidligere marinesoldat.
Utdannet ved jusstudiet på Harvard.
Vi fant tidligere rapporter
hvor han var mistenkt for seksuelle overgrep og voldtektsforsøk.
Dette fikk meg til å mistenke at i Dublin-hendelsen,
var hans hensikter å binde fast foreldrene i huset
og å voldta deres 22 år gamle datter.
Vi fortalte moren noe veldig uskyldig.
"Vi vil gi ham tilbake telefonen. Vet du hvor han er?"
Hun sa: "Han bor på hytta mi i South Lake Tahoe."
South Lake Tahoe er et feriested,
rundt 22 mil nord for vårt sted.
Vi visste ikke om han var der enda.
Vi måtte dra dit før han skjønte at vi var på vei, og flyktet.
Jeg fikk en telefon fra sjefen min, som sa:
"Vi skal til South Lake Tahoe for en arrest…
POLITIBETJENT MISTY CARAUSU DUBLIN-POLITIET
…for innbruddet i Dublin. Vil du bli med?"
Det skulle bli min første sak som etterforsker.
Jeg sa: "Ja, det vil jeg. Meld meg på."
Det blir den neste.
Jeg tenkte for meg selv:
"Hva kommer til å skje?
Bakholdsangrep, barrikader. Har han våpen?"
Vi vil ikke bråke. Vi vil passe på å være stille.
Vi vil overraske ham.
-Ransakingsordre! -Vi har en ransakingsordre!
Jeg har en åpen dør til venstre. Ransakingsordre!
Venter!
-Klart. -Klart.
Kommer ut bak. Se på baksiden. De er på baksiden.
Og så…
Snu deg, for faen!
Vi kommer inn igjen!
Jeg så at Muller fikk håndjern.
Han var veldig stille og fattet. Ingen følelser.
Jeg sa til ham: "Jeg skal ta et bilde av deg."
Han så forholdsvis normal ut.
Som en vanlig, amerikansk, hvit voksen mann.
Jeg gikk tilbake til huset.
Det var et rot.
Det luktet…
Hva ville vært et godt ord? Innestengt.
Da vi sjekket alt,
fant vi ting som knyttet ham til vår forbrytelse.
Vi fant strips og gaffateip.
Akkurat som han la igjen i Dublin-huset.
Lekevåpen som var malt.
Et av dem hadde en laser festet til seg.
I Dublin vekket han ofrene med en laserstråle i ansiktet.
Bitene falt på plass.
Men mens jeg sto i dette huset,
så jeg at vinduene var tildekket.
Jeg følte at noe mer lå bak.
Soverommet var veldig skittent.
Jeg fikk en følelse av at noe annet hadde skjedd her.
På badet fant vi en NyQuil-flaske og en sprøyte.
Man følte at: "Dette er rart. Dette stemmer ikke."
Og så fant vi en stjålet bil.
En hvit Mustang.
Med Matthew Mullers legitimasjon inni.
GPS-en kom på og alle mange adresser.
Hvorfor kjørte han til disse stedene?
Og hvem var han med?
I bagasjerommet
så jeg noe som så ut som en overkropp,
kledd i svart.
Det var en dukke.
Laget for å se ut…
…som om den skulle forveksles med et menneske.
Jeg ante ikke hva han brukte den til, men det var nifst.
Så fant vi nylonbeltet.
Og i lommen var det et par briller,
og øynene var teipet for.
Mens jeg dro dem ut, så jeg et enkelt blondt hår.
Herregud.
Hvem tilhørte dette håret?
Jeg trodde ikke det var noen som ga det fra seg frivillig.
Levde de? Var de døde?
Vi måtte finne ut hvem håret tilhørte.
Innen juni 2015…
…følte jeg meg fortapt.
Redd fordi kidnapperne fortsatt var der ute.
Vi var fortsatt bekymret for om vi skulle bli tiltalt
og siktet for å ha begått svindel.
Denise og jeg bodde hos foreldrene våre, eller hos venner.
Vi følte oss som rømlinger, som om vi var på rømmen.
DU ER SKADA
Jeg åpnet Facebook og ble oversvømt av misbruk.
DU ER EN JÆVLA BLØFF
DU ER EN VITS. HÅPER DU MÅ BETALE
Å lese gjennom det…
DU BURDE BLI DREPT
…var så frustrerende.
Jeg mener…
…det var så fornærmende.
Å ha folk som trodde at jeg var en sånn person
som ville utsatt familien min for dette.
At jeg lagde en slik stor, omfattende løgn
for hva, jeg vet ikke.
Det var knusende.
Kunne ikke jobbe.
For traumatiserte til å jobbe. Visste ikke om de ville latt oss
om vi ville, for vi var bløffmakere.
SKJEDDE DET VIRKELIG?
INGEN BEVIS EN BLØFF
Advokatene våre jobbet utrettelig
for å få politiet og FBI til å faktisk lete etter kidnapperne.
Men det var gått måneder,
og det eneste de gjorde, var å fortsette å se på oss.
Så, nesten ved et uhell, fant vi ut at agenten som ledet dette, David Sesma…
-Dette er David Sesma. -Hei. Jeg er fra FBI.
…pleide å date eksen min, Andrea, som var målet for dette.
ANDREA AARONS EKS-FORLOVEDE
Sesma burde ikke vært med i denne saken.
DOUG RAPPAPORT FORSVARSADVOKAT
Det var en helt klar interessekonflikt.
Så jeg skrev til granskningsavdelingen og forklarte situasjonen.
Responsen var at de rette myndighetene fant oppførselen hans var uproblematisk.
Var det derfor etterforskningen ikke ble fulgt opp?
Var det derfor bevis ble ignorert?
Det var ikke lenger paranoia. Det føltes personlig.
Vi var bare to vanlige folk som gikk imot FBI.
I mellomtiden, hva skulle vi gjøre?
Skulle vi bare leve bak lukkede dører
resten av livet?
Vi var ikke trygge noe sted.
POLITIET I DUBLIN I CALIFORNIA
Da vi kom tilbake til stasjonen, tenkte jeg:
"Hvordan og hvor begynner jeg å lete etter et offer med blondt hår?"
Matthew Muller ble nevnt i flere hendelser som skjedde i Nord-California.
MULLER, MATTHEW OVERGREPSFORSØK
Den første jeg så på, var i 2009.
Det skjedde 65 km fra Dublin, i Palo Alto.
Jeg ringte Palo Alto-politiet
og forklarte at vi hadde Matthew Muller i varetekt.
Han avbrøt meg og sa:
"Jeg har et bilde på skrivebordet. Jeg har stirret på ham siden 2009.
Han var en person av interesse i overgrepssaken vår,
men jeg kunne aldri bevise at det var ham."
Politiet i Palo Alto har en innbruddssak som er så skremmende
at de lokale er redde for å legge seg.
Han holdt henne fysisk fast og ga henne bind for øynene.
Rundt 03:30
ble en 32 år gammel kvinne vekket av en mann som var kledd i svart.
BUNDET
Han bandt henne fast, tvang henne til å drikke NyQuil,
la operasjonsteip over øynene hennes og sa at han skulle voldta henne.
Hun bønnfalt den mistenkte og sa at hun hadde blitt voldtatt før.
Han sa han ikke ville gjøre henne til et offer igjen, og valgte å dra.
Tre uker tidligere ble Matthew Muller stoppet av en Palo Alto-politibetjent,
fordi han så ham hoppe ut av buskene i nærheten av et leilighetskompleks.
Så Matthew Muller ble en person av interesse.
Men det var ikke noe DNA eller bevis som knyttet Matthew Muller til saken,
og saken var fortsatt åpen.
Det var mange likheter mellom denne saken
og tingene jeg fant i South Lake Tahoe.
Men det sto ikke noe om briller i rapporten.
Så jeg visste at det var et annet offer der ute,
og jeg måtte finne ut hvem hun var.
Før jeg ble politibetjent,
ble en av venninnene mine et offer for seksuelt overgrep.
Hun var grunnen til at jeg ble politi.
Jeg ville være disse ofrenes stemme
og tiltale de mistenkte og sende dem i fengsel i lang tid.
Jeg jobbet etter arbeidstid,
og jeg ble mer og mer emosjonelt dratt mot denne saken.
Så leste jeg om en annen sak i 2009.
Kun tolv kilometer fra Palo Alto.
I en by kalt Mountain View.
I 2009 var jeg i 30-årene.
Jeg var i et forhold, men bodde alene.
Den natten våknet jeg rundt 04:30 eller 05:00 og tenkte:
"Bra. Jeg har litt ekstra tid til å sove."
Og så…
Jeg følte et tungt press over meg.
Jeg skrek, og jeg hørte: "Tracey. Det går bra, Tracey."
Han sa at om jeg ikke sluttet å skrike, ville han kneble meg.
Han bandt meg med strips.
Fikk meg til å drikke noe som ville gjøre meg trøtt.
Og ga meg bind for øynene med et par svømmebriller som hadde blitt mørklagt.
Han sa:
"Jeg har noen dårlige nyheter.
Nå må jeg dessverre voldta deg."
Og…
Og så tok panikken over,
og jeg begynte å trygle.
"Du trenger ikke å gjøre dette. Ikke gjør dette.
Jeg gjorde alt du ville."
Man begynner å forhandle. Man sier bare:
"Vær så snill. Ikke gjør dette."
Og
jeg husker at han var stille en god stund.
Så hørte jeg ham sukke. Han sa:
"Jeg kan ikke gjøre dette.
Beklager. Jeg vet at dette kommer til å ødelegge for deg en lang stund.
Du bør vurdere å skaffe deg en hund.
En hund er god beskyttelse for deg.
Det kan forhindre at noe slikt skjer igjen."
Plutselig ombestemte han seg
og prøvde å virke som den snille.
Han ga henne forebyggende råd
om hvordan ikke bli et offer i fremtiden.
Men Tracey hadde langt, brunt hår.
Brille-beviset kunne ikke ha blitt brukt på henne.
Da politiet kom, spurte betjenten: "Er du sikker på at du ikke hadde et mareritt?"
Jeg husker at jeg sa:
"Nei, det var ingen drøm. Hvordan skulle jeg fått merkene om det var en drøm?
Nei. Dette er ekte. Dette skjedde virkelig med meg."
De snakket med kjæresten min.
Spurte ham om jeg var oppmerksomhetssyk.
Hadde jeg lett for å finne på historier?
Trodde han at dette virkelig kunne ha skjedd?
Jeg ble helt sjokkert, for å være ærlig.
Jeg visste at han fantes. Jeg visste at dette mest sannsynlig ville skje igjen,
og jeg var veldig frustrert over at politiet ikke tok det på alvor.
Mens tiden gikk, prøvde jeg å holde på håpet.
Jeg ville bare at noen skulle tro meg.
Første gang…
…da jeg ble misbrukt, var jeg tolv.
Jeg var bare et barn, og det var uventet,
og jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre…
…og jeg klandret meg selv. Jeg skammet meg.
Og et par år senere
fant jeg ut at han misbrukte en annen jente.
Og jeg hadde en utrolig skyldfølelse for at jeg ikke sa noe tidligere.
Jeg var 19 år,
og det skjedde igjen.
Jeg var hos en venn, en nær venn.
Vi var med en liten gruppe folk.
Vi hadde drukket.
Jeg sovnet på sofaen. Jeg våknet. Buksene mine var av.
Og en fyrs fingre var inni meg.
Jeg tenkte: "Denne gangen skal jeg anmelde det."
Jeg kom til politistasjonen. På parkeringsplassen møtte jeg en betjent
som snakket meg ut av det.
Han sa: "Det blir ord mot ord, det er ingen bevis."
Og her ble jeg…
…bokstavelig talt tatt midt på natten.
Kroppen min stjålet og krenket.
Og fortsatt…
…så tror de meg ikke.
Jeg visste ikke hva som måtte skje med meg…
…hva som må skje med kvinner for at de skal bli trodd.
Det virket håpløst.
POLITIET
Jeg kunne ikke gi opp å lete etter et offer med blondt hår.
Det var alt jeg brydde meg om.
SØK ETTER STJÅLNE KJØRETØY
Så jeg bestemte meg for å gå tilbake til den hvite Mustangen.
STJÅLET FRA VALLEJO 24.12.2014
Bilen ble stjålet syv måneder tidligere.
I byen Vallejo.
Jeg kontaktet den registrerte eieren,
sa at vi hadde Mustangen, og at den var involvert i et innbrudd.
Han stoppet meg og sa:
"Har du hørt om kikkeren på Mare-øya?"
Jeg tenkte for meg selv:
"Hvor er Mare-øya? Og hvem er kikkeren?"
Øya er forbundet med Vallejo med en liten bro.
Det er et rolig nabolag.
Men i 2014
var det en gjeng studenter som ble plaget av en mannlig person
som kikket inn vinduene deres,
tok bilder og løp av gårde.
Kveld etter kveld etter kveld terroriserte denne mannen nabolaget,
og politiet gjorde ingenting.
Så de tok saken i egne hender.
Et par studenter fulgte etter mannen,
og de innså at han også bodde på Mare-øya.
De undersøkte videre, og de fant ut at han var tidligere militær
og advokat.
Og i hodet mitt tenkte jeg:
"Kikkeren er Matthew Muller."
Fy faen.
De rapporterte alle hendelsene til politiet,
men etterforskningen stoppet.
Hvordan kunne politiet ha latt være å sjekke ham?
De hadde ledetråder.
Og så fortalte han meg at i mars 2015,
sto kikkersaken på Mare-øya stille.
Han sa: "Det var omtrent samtidig med Gone Girl-saken.
Du vet, Gone Girl-saken?"
Og jeg ante ikke hva han snakket om.
Jeg googlet: "Vallejo kidnapping Gone Girl-saken"
VALLEJO-POLITIET INTERVJUER KJÆRESTE
Masse artikler dukket opp.
Kidnapping for løsepenger som involverte en 30 år gammel kvinne,
ble tatt med makt om natten fra et hjem på Mare-øya.
Hun ble tatt fra en adresse på Kirkland Avenue,
der kikkeren på Mare-øya begikk sine kikker-forbrytelser.
Den mistenkte bandt dem fast med strips
og dekket øynene deres med mørklagte svømmebriller.
Hjertet mitt banket. Magen min vred seg.
Kvinnen som hevder hun ble kidnappet
dukket opp trygt og uskadd i morges i Huntington Beach.
Huntington Beach var lagt inn på GPS-en til Mustangen.
Og så…
…så jeg et bilde av en hvit kvinne
med langt, blondt hår.
Herregud. Det blonde håret jeg hadde fra brillene,
var hår som matchet håret Denise hadde.
KIDNAPPING ELLER BLØFF?
Politiet kaller det en meningsløs jakt.
Det var en bløff, en utførlig bløff.
De kalte henne en løgner på nasjonale nyheter,
men jeg ville bare ta meg gjennom PC-en og gi henne en klem og si:
"Jeg støtter deg."
Jeg ringte Vallejo-politiet.
Jeg var ivrig og klar. "La oss løse dette!"
Jeg fikk ikke noe svar.
Men jeg er som den irriterende eksen som ikke forsvinner.
Jeg fortsatte å ringe.
Og ringe.
Til slutt ble jeg overført til en etterforsker som sa:
"Saken ble gitt til FBI, så vi etterforsker den ikke lenger.
Du bør ringe dem."
"Ok. Gi meg nummeret."
Han ga meg telefonnummeret til FBl-agenten David Sesma.
Jeg la på. "Det var nytteløst."
Jeg ringte David Sesma.
Og jeg sa:
"Vi har en mistenkt i varetekt veldig lik den mistenkte
som var involvert i kidnappingen av Denise Huskins.
Dere anså det som en bløff."
Han sa: "Vi kalte det aldri en bløff."
Jeg sa: "Jeg har han varetektsfengslet,
om du er interessert i å snakke med ham, fordi sakene er så like."
Han sa:
"Ok, send meg all informasjonen du har, så ser vi på det."
Og jeg tenkte: "Var det alt?"
Jeg ble så skuffet.
Vi avtalte et møte med FBI
for å gå gjennom bevisene vi fant i South Lake Tahoe.
Jeg viste dem stripsen,
gaffateipen…
…og de var nysgjerrige.
Men da de så vannpistol-beviset,
sa de at dette var samme pistol
som kidnapperne hadde fotografert og sendt på e-post
til San Francisco Chronicle.
Og da jeg viste dem bildet av brillene med det blonde håret,
så de sjokkerte ut.
De innså at de kanskje tok feil,
og at de måtte etterforske Vallejo-hendelsen.
En fra justisdepartementet ringte meg.
Han sa: "Doug, jeg tror vi har et nytt funn i saken.
Vi har en mann. Vi holder ham i varetekt nå.
Det finnes bevis som knytter ham til forbrytelsen mot Denise og Aaron."
Kan du forestille deg sjokket mitt?
Siste nytt i den mystiske Vallejo-kidnappingssagaen.
Stort funn i en rar kidnappingssak i California.
En kidnappingssak som ble sidestilt med filmen Gone Girl.
Det var en arrestasjon i Denise Huskins-kidnappingen.
Det var ekte hele tiden.
Denise og Aaron fortalte sannheten.
Jeg var helt satt ut.
Myndighetene sa at Huskins løy om kidnappingen.
Vi vet fra arrestordren at Denise anmeldte
at hun ble seksuelt misbrukt av kidnapperen.
Herregud.
Nyhetene var overveldende.
Vi hadde millioner av spørsmål.
KIDNAPPINGSMISTENKT
En mistenkt er nå identifisert av FBI.
Matthew Muller uteksaminerte fra jusstudier på Harvard i 2006.
Han var forskningsassistent der de neste tre årene.
Han fortalte etterforskerne at han er bipolar og lider av Golfkrigsyndromet.
UBESTRIDT AV MULLER
Muller jobbet som immigrasjonsadvokat i San Francisco,
men mistet bevillingen tidligere i år.
Jeg så på denne mannen.
Jeg hadde vondt i magen.
Jeg prøvde bare å bearbeide…
…situasjonen.
Fordi mannen som holdt meg fanget og voldtok meg,
jeg visste ikke hvordan han så ut.
Men det var videoopptak.
Man ser ham her, i denne saken på Univision.
Frem til i dag har de sagt:
"Vi gir deg ikke engang din dag i retten."
Tonefallet i hvordan han snakket, rytmen.
Det var ham.
Å høre ham, å se ham, det bekreftet at alt dette var ekte.
Og jeg følte frustrasjonen og sinnet.
"Ser dere? Det var ikke så jævla sprøtt, for det skjedde.
Hvorfor hørte dere ikke? Hvorfor tok dere ikke det vi sa på alvor?"
Etter arrestasjonen av Matthew Muller,
var det eneste i verden jeg ville se, den bekreftede skriftlige erklæringen.
FORSEGLET
Denne erklæringen er et skriftlig dokument som politiet setter sammen,
som beskriver hvert steg i en etterforskning.
ANMELDELSE
Da jeg leste den, ble det åpenbart
at politiet jobbet veldig lite
med selve kidnappingsforbrytelsen.
Det de fokuserte på, var å tiltale Denise og Aaron.
De var blinde for at en ekte forbrytelse hadde blitt begått.
Jeg leste om løgndetektoren, og det sto:
"Undersøkelsen ble fullført
med ukjente resultater."
Agent French sa at jeg uten tvil strøk.
Aaron, det er ingen tvil om at du strøk på prøven.
Så han bare løy til meg.
Han løy så det rant, bare for å bryte meg ned.
Jeg så at det var en del i erklæringen som gikk gjennom overgrepsundersøkelsen.
Denne undersøkelsen er en overgrepsundersøkelse
som blir gitt på sykehuset til ofre for seksuelle overgrep.
Ifølge denne erklæringen var det ingen fysiske bevis på sex uten samtykke.
Denise brukte timevis
på å gå gjennom hver detalj av det seksuelle overgrepet.
Jeg spilte med, for jeg visste ikke hva annet jeg skulle gjøre.
Ikke alle voldtekter vil være fysisk skadelige.
Det er jævla FBI. De burde visst bedre.
Så leste jeg at mens Aaron var med Vallejo-politiet,
fortalte han politiet at kidnapperne skulle kontakte ham på telefonen hans.
Men hva gjorde politiet?
De satte den i flymodus.
Politiet slo ikke på Aarons telefon før neste kveld,
da oppdaget de at det hadde kommet to anrop.
Dette var sporbare anrop.
Og de kunne spores
til innenfor 200 meter…
…fra der Denise ble holdt.
Herregud.
Hadde de overvåket telefonen hans…
…kunne de ha reddet meg fra den andre voldtekten.
Ja.
Og så, mens vi fortsatt gikk gjennom alt dette,
fikk vi en telefon fra FBI.
De sa at de var sikre på at Muller handlet alene,
og at de ikke lette etter noen andre.
Dette er de samme etterforskerne som sa at jeg drepte Denise.
De samme som sa det var en bløff.
Og nå sa de samme at han handlet alene.
Vi visste at det var andre der ute.
Og politiet ville la dem skli gjennom, for det var det enkleste for dem.
Kom igjen, folkens! Unna!
Hold unna, takk.
Politiet nektet å følge bevisene,
og media lo med hele veien.
Jeg ville stå der oppe…
…og se hver eneste en i ansiktet
mens de fikk vite sannheten.
Jeg var lei av å gjemme meg.
Jeg hadde ikke noe å gjemme meg for.
For nesten fire måneder siden sa vi at Denise Huskins hadde rett.
At hun ikke bare var uskyldig i bløff-anklagene,
men at hun var et offer for en alvorlig og voldelig forbrytelse.
Å se Denise og Aaron ute i offentligheten, de sa ingenting,
men følelsene deres sa så mye.
Jeg angrer på min del i dette, fordi de gikk gjennom helvete.
Vi tenkte vi skulle dekke historien,
vårt livs slibrigste historie, og det gikk grusomt galt.
Ms. Huskins og Mr. Quinn holdt hodene høyt hevet
i møte med offentlig skam og ydmykelse.
Jeg følte en overveldende lettelse.
Å vite at hun skulle bli trodd, betydde alt for meg.
At hun ikke var en løgner.
Hvordan våger vi som politi å si noe sånt?
MARS 2017
SACRAMENTO TINGRETT
Mannen som erklærte seg skyldig i kidnappingen av Denise Huskins
får straffeutmålingen i dag.
Dette blir Huskins og Quinns første møte ansikt til ansikt med Matthew Muller.
I hele den tiden i fangenskap…
…var jeg en kropp for ham bak disse brillene.
Jeg så ham aldri, og han så aldri meg.
Jeg visste at når jeg sto der oppe, ville jeg få ham til å se meg.
Jeg stirret rett på ham og sa navnet hans.
"Matthew Muller.
Nå møtes vi ansikt til ansikt.
Jeg er Denise Huskins, kvinnen bak bindet for øynene."
Og…
…jeg tok eierskap over meg selv igjen.
MATTHEW MULLER BLE DØMT TIL TOTALT 40 ÅR I FENGSEL
FOR KIDNAPPING, RAN OG VOLDTEKT
HAN BLE IKKE TILTALT FOR VOLDTEKTSFORSØKENE I PALO ALTO
OG MOUNTAIN VIEW, ELLER KIKKERHENDELSENE PÅ MARE-ØYA
MULLER AVSLØRTE ALDRI HVORFOR ANDREA VAR MÅLET FOR KIDNAPPINGEN
I 2016 SAKSØKTE DENISE OG AARON BYEN VALLEJO FOR ÆREKRENKELSE
Bra.
Opptaket er i gang.
ANDREW BIDOU POLITISJEF I VALLEJO
Opptak av vitneforklaringen til Andrew Bidou.
Under sivilsaken kom det inn et tips,
og det handlet om politisjefen, Andrew Bidou.
Ifølge den anonyme kilden,
før Vallejo-politiet hadde en nasjonal pressekonferanse
der de kalte Denise og Aaron for løgnere…
KENNY PARK VALLEJO-POLITIET
…ba Andrew Bidou betjent Park
om å "brenne den tispa".
Ms. Huskins har plyndret verdifulle ressurser fra samfunnet vårt,
samtidig som hun skapte frykt blant innbyggerne våre.
Så om noe, så er det Ms. Huskins som skylder samfunnet en unnskyldning.
Husker du at noen sa ord som "brenn den tispa",
når det gjelder Ms. Huskins den 25. mars?
Jeg har aldri hørt noen si det.
INGEN AV BETJENTENE SOM VAR INVOLVERT I AARONS SAK BLE DISIPLINERT
Jeg begynner å finne ut
hvordan får jeg deg til å se ut som et monster?
HOVEDETTERFORSKER MAT MUSTARD BLE KÅRET TIL ÅRETS BETJENT I 2015
DENISE OG AARON FORLIKTE SEG UTENFOR RETTEN FOR 2,5 MILLIONER DOLLAR
I slutten av 2017…
…fikk vi vite at Misty Carausu ville snakke med oss.
Jeg ville møte dem. Jeg følte at tiden var inne.
De kom inn… Unnskyld.
De kom inn, og jeg så henne, og hun så helt lik ut
som hun gjorde på nyhetene.
Vi bare klemte og snakket en stund.
Det var emosjonelt.
Jeg fortalte henne at alt jeg ønsket hele tiden,
var noen i politiet å kunne kalle en helt,
og at hun var vår helt.
Om Misty ikke hadde koblet Muller til oss,
aner jeg ikke hvor vi ville vært.
Vi er heldige i alt dette.
Vi giftet oss.
Vi flyttet til kysten og startet et nytt liv.
I mars 2020 fødte jeg datteren vår, Olivia.
Og så fikk vi en jente til, Naomi.
Det føles som om familien vår er fullstendig.
Jeg vil at de skal vite verdien sin,
og aldri la noen
diktere det eller bestemme den for dem.
Mest av alt håper jeg at de vokser opp og blir som moren sin.
Gjør de det, går det bra.
Ja.
Tekst: Miranda Nunez