5 ЧЕРВНЯ 2015 РОКУ
ЧЕРЕЗ ДЕСЯТЬ ТИЖНІВ ПІСЛЯ ЗВІЛЬНЕННЯ ДЕНІЗ
Гаряча лінія.
Хтось удерся в наш дім. У Дубліні, на Норт-Терачіна-драйв.
Вони надворі.
ДУБЛІН, КАЛІФОРНІЯ ЗА 64 КІЛОМЕТРИ ВІД ВАЛЬЄХО
Я ховаюся у ванній.
Мій чоловік б'ється з ними. Вони схопили нашу дочку.
Слухайте мене. Говоріть зі мною, гаразд? Скільки їх?
Ми не бачили в темряві.
На нас направили лазерний промінь, хотіли, щоб ми розвернулися.
Ми були в ліжку.
Ясно.
Мене кличе чоловік.
Він уже втік!
Він утік.
СЕРЖАНТ КРІС ШЕПАРД ПОЛІЦІЯ ДУБЛІНА
Коли я прибув на місце, то вже знав із виклику,
що в цьому будинку живе сім'я.
Сталося пограбування зі зломом.
Чоловік весь у крові, приклав ганчірку до обличчя.
Він сказав мені, що дочка в безпеці,
а нападник вибіг через чорний хід.
Коли ми обшукували задній двір, знайшли застібки та скотч.
І ретельно зібрали ці докази в пакетики.
Нападник був одягнений у чорне,
і, можливо, він перестрибнув через цей паркан.
Пес узяв слід на цій доріжці,
але далі кілометри й кілометри полів,
тож буде важко його виявити.
Хто цей нападник? Чому він тут? Чому він вибрав цей будинок?
Чого він хотів у цьому домі?
СІМ'Я
Тут підходить їхня донька.
І каже мені: «На стійці є телефон.
Мені здається, він забув його».
АМЕРИКАНСЬКЕ ЖАХІТТЯ
ЧАСТИНА ТРЕТЯ
ІНШІ
ПОЛІЦІЯ ДУБЛІНА
Коли ми знайшли за номером місцеперебування абонента,
слухавку підняла жінка.
Я спитав її, чи вона знає, чий це номер.
ЛЕЙТЕНАНТ МІГЕЛЬ КАМПОС
Вона каже: «Так, знаю. Це номер мого сина».
І назвала його ім'я…
ІМ'Я МЕТТЬЮ МЮЛЛЕР
Меттью Мюллер.
МЮЛЛЕР, МЕТТЬЮ САКРАМЕНТО, КАЛІФОРНІЯ
Служив на флоті.
Закінчив юрфак Гарварду.
Ми знайшли кілька попередніх справ,
у яких його підозрювали
в сексуальних нападах і спробах зґвалтувань.
Я запідозрив, що в дублінському інциденті
він мав намір зв'язати батьків у їхньому ж домі
й зґвалтувати 22-річну доньку.
Ми сказали його мамі невинну річ.
«Хочемо вернути йому телефон. Не знаєте, де він?»
«Він тепер у моєму будиночку в Саут-Лейк-Таго».
Саут-Лейк-Таго — це відпочинкова зона,
приблизно за 240 кілометрів на північ від нас.
Хтозна, чи він ще там.
Треба дістатися туди, поки він не дізнався про нас і не встиг утекти.
Мені дзвонить мій сержант і каже,
що ми їдемо в Саут-Лейк-Таго
арештовувати нападника, що вдерся в будинок у Дубліні.
«Поїдеш із нами»?
Це мала бути моя перша справа як слідчої.
І я відповіла: «Так, так! Реєструй мене».
САУТ-ЛЕЙК-ТАГО
Це наступний.
Я думаю про себе:
«Що воно буде?»
Засідки, барикади. У нього є зброя?
Без шуму. Рухаємося в цілковитій тиші.
Аби застати його зненацька.
-Ордер на обшук! -У нас є ордер на обшук!
Ліворуч від мене відчинені двері. Ордер на обшук!
Тримаю сектор!
-Чисто. -Чисто.
Виходимо через задні двері. Оглядаємо. Вони на задньому дворі.
А тоді…
Повернувся!
Вертаємося в дім!
Бачу, Мюллер у наручниках.
Він поводився дуже тихо, спокійно. Жодних емоцій.
Я повідомила його:
«Я вас сфотографую».
Він здавався відносно нормальним.
Звичайний дорослий білий американський чоловік.
Я повернулася в будиночок.
Там був безлад.
Пахло якось…
Яке б слово підібрати? Несвіжо.
Коли ми все обшукували,
то знайшли те, що пов'язує його з нашим злочином.
А саме застібки й скотч.
Такі самі, які він забув у домі в Дубліні.
Розфарбовані
іграшкові пістолети.
На один із них причеплено лазер.
У Дубліні він розбудив своїх жертв, світячи лазером в обличчя.
Тому все починає сходитися.
Але стою я в цьому будинку
й помічаю, що вікна затулені.
Я відчула,
що все геть не так просто.
У спальні було дуже брудно.
І мені якось так здалося, що тут сталося ще щось.
У ванній ми знайшли пляшечку від доксиламіну
й шприц.
Щось усередині тебе каже:
«Це дивно, щось тут не так».
А тоді ми знайшли крадену машину.
Білий «Мустанг».
З правами Метью Мюллера всередині.
GPS увімкнено, і в ньому багато різних адрес.
ЛАС-ВЕГАС НЬЮБЕРРІ-СПРИНГС
ГАНТІНГТОН-БІЧ
Чому він їздив у всі ці місця? І з ким він був?
У багажнику
я бачу щось схоже на тулуб
у чорному.
Це надувна лялька.
Загорнена так,
аби думали, що це людина.
Не знаю, для чого він її використовує,
але це моторошно.
А затим ми знайшли
нейлоновий ремінь.
У кобурі
були окуляри для плавання зі «скельцями», заклеєними скотчем.
Коли я витягувала їх, побачила пасмо світлого волосся.
Господи.
Чиє це волосся?
Не думаю, що хтось віддав його добровільно.
Чи та людина жива? Мертва?
Треба з'ясувати, чиє це волосся.
До червня 2015 року
я почуваюся розгубленою.
Боюся, бо викрадачі досі на волі.
ДЕНІЗ ХАСКІНС
Ми досі хвилюємося, чи нас
притягнуть до відповідальності за фальсифікацію.
Ми з Деніз живемо в батьків або в друзів…
Почуваємося немов утікачами.
ААРОН КВІНН
БЕКІ ТОБІ КІНЕЦЬ
Відкриваю фейсбук,
і мене завалюють образи.
ТИ СМІТТЯ СПОДІВАЮСЯ, ТИ ПОПЛАТИШСЯ.
Читати все це…
ТЕБЕ ТРЕБА ВБИТИ
…страшенно сумно.
Це
було так образливо!
Що люди повірили, що я така людина,
яка змусить свою сім'ю переживати таке.
Що я б вигадала всю це величезну складну історію
сама не знаю для чого.
Я була
знищена.
Не можу працювати.
Заважка травма. Не знаю, чи нам дозволять повернутися,
якби ми захотіли, бо ми ж шахраї.
ЦЕ СПРАВДІ СТАЛОСЯ?
ДОКАЗІВ НЕМАЄ ОБМАН
ЦЕ СПРАВДІ СТАЛОСЯ?
ЗАГУБЛЕНА
Наші адвокати невпинно намагаються
змусити поліцію та ФБР шукати викрадачів.
Але минули місяці,
а єдине, що вони роблять, — і далі звинувачують нас.
Аж тут ми майже випадково дізналися, що головний слідчий у справі, Девід Сесма…
-Девід Сесма. -Доброго дня. Я з ФБР.
…зустрічався з моєю колишньою, Андреєю, яка була ціллю, мішенню всього цього.
АНДРЕА КОЛИШНЯ НАРЕЧЕНА ААРОНА
Сесма в жодному разі не має займатися цією справою.
Це явний, недвозначний конфлікт інтересів. Як чорним по білому.
Тож я написав в офіс генерального інспектора,
пояснив ситуацію.
Їхня відповідь:
«Відповідні органи визнали його поведінку "безпроблемною"».
Це тому не ведеться розслідування?
Це тому ігноруються докази?
Це вже не параноя. Тепер це особисте.
Ми просто двоє людей проти ФБР.
І що нам робити тим часом?
Нам жити за зачиненими дверима
решту свого життя?
Ми всюди в небезпеці.
МІСТО ДУБЛІН, КАЛІФОРНІЯ ПОЛІЦІЯ
Коли ми повернулися до відділку,
я думала:
«Як і де почати пошук жертви зі світлим волоссям?»
Меттью Мюллер засвітився в інцидентах, що сталися в Північній Каліфорнії.
МЮЛЛЕР, МЕТТЬЮ СПРОБА СЕКСУАЛЬНОГО НАПАДУ
Перший, який я побачила, трапився у 2009 році.
За 64 кілометри від міста Дублін, у Пало-Альто.
Я дзвоню в поліцію Пало-Альто
й пояснюю слідчому, що ми затримали Меттью Мюллера.
Він перериває мене:
«У мене на столі є фото, на яке я дивлюся ще з 2009 року.
Він проходив по справі про сексуальне насильство,
але я не зміг довести, що це він».
Поліція Пало-Альто розслідує таке жахливе вторгнення в домівку,
що місцеві бояться лягати спати вночі.
Він фізично скрутив її, зав'язав їй очі.
Десь о пів на четверту ранку
чоловік, одягнений повністю в чорне, розбудив 32-річну жінку.
СКРУТИВ
Він зв'язав її,
змусив випити доксиламін,
заклеїв пластиром очі й сказав, що збирається зґвалтувати її.
Вона благала нападника, розповідаючи, що її вже зґвалтували колись.
Він відказав, що не хоче знову її кривдити
й вирішив облишити її.
За три тижні до цього Меттью Мюллера зупинив поліціянт із Пало-Альто,
бо він побачив, як той вистрибнув із кущів біля житлового комплексу.
Меттью Мюллером зацікавилася поліція.
Але не було ні ДНК, ні доказів,
що поєднували б Мюллера із цією справою,
яка й досі відкрита.
Є багато спільного між цією справою
та речами, які я знайшла в Саут-Лейк-Таго.
Але в записі не згадуються жодні окуляри для плавання.
Тож я знала, що є ще одна жертва,
і мусила дізнатися, хто вона.
До того, як я стала офіцеркою в органах,
одна з моїх подруг стала жертвою сексуального насильства.
Вона причина того, чому я стала поліціянткою.
Я хотіла бути голосом цих жертв,
переслідувати підозрюваних
й відправляти їх надовго за ґрати.
Я працювала й в неробочий час,
ця справа все більше притягувала мене емоційно.
А тоді я прочитала про інший випадок у 2009 році.
Лиш 13 кілометрів від Пало-Альто.
У місті Маунтін-В'ю.
2009 РІК — МАУНТІН-В'Ю
ТРЕЙСІ
У 2009 році мені було за тридцять.
Я була в стосунках, проте жила сама.
Тієї ночі я прокинулася над ранок десь о 04:30 чи о п'ятій і подумала:
«Клас. Ще можна трішки поспати».
І раптом
я відчула на собі страшенний тиск.
Я кричала, а він постійно повторював: «Трейсі, Трейсі. Усе гаразд, Трейсі».
Він попередив, що якщо я не перестану кричати, він заткне мені рот.
Він зв'язав мене застібками.
Змусив мене випити те, від чого я стала сонна.
Тоді натягнув мені на очі затемнені окуляри для плавання, заклеєні скотчем.
І сказав:
«Розкажу тобі дещо погане.
На жаль, мушу тепер тебе зґвалтувати».
І…
А тоді мною заволоділа паніка,
і я почала просто
благати: «Не треба цього робити. Будь ласка, не робіть цього…
Я дам вам усе, чого ви хочете».
Просто починаєте торгуватися. Починаєте просити:
«Будь ласка, не робіть цього».
І
я пам'ятаю, як він
на деякий час замовк.
А тоді, чую, він зітхає й каже:
«Я не можу.
Вибач. Знаю, це завдасть тобі довготривалих травм.
Тобі б варто завести собаку.
Собака добре б тебе захистив.
Він може запобігти повторенню чогось подібного».
Він раптом змінив думку,
намагався бути хорошим.
Він давав їй поради, як запобігати злочинам
і як не стати жертвою в майбутньому.
Але в Трейсі довге каштанове волосся.
Окуляри, які я знайшла, на неї точно не надягали.
Коли приїхала поліція, офіцерка запитала мене:
«Це точно не був поганий сон?»
Пам'ятаю, я відповіла:
«Ні, це був не сон.
Звідки в мене ці сліди, якщо це був сон?
Ні. Це правда. Це справді сталося зі мною».
Вони поговорили з моїм хлопцем.
Спитали, чи я шукаю уваги.
Чи я була схильна вигадувати історії.
Чи вірив він, що це могло статися.
Я була приголомшена, чесно кажучи.
Я знала, що він існує. Знала, що це, швидше за все, повториться,
і я
була геть ошелешена, що поліція не сприйняла це серйозно.
Час іде, я намагаюся триматися за надію.
Я лише хочу, аби хтось мені повірив.
Перший раз…
коли на мене напали, мені було 12.
Я була дитиною, і це було несподівано,
я не знала, що робити, і…
Я звинувачувала себе. Мені було соромно.
А через кілька років
я дізналася,
що він розбещував
ще одну дівчину.
І я відчула неймовірну провину, що не сказала нічого раніше.
Коли мені було 19,
це повторилося.
Я вдома в друга, близького друга.
Відпочиваємо невеликою компанією.
Ми пили.
Я заснула на дивані. Прокидаюся, з мене зняли штани.
І пальці якогось хлопця всередині мене.
Я подумала: «Цього разу я напишу заяву в поліцію».
Я прийшла у відділок і на стоянці зустріла поліціянта,
який, по суті, відмовив мене від цього.
Він пояснював: «У вас усе лише на словах. Доказів не буде».
А тут мене
буквально викрали посеред ночі.
Моє тіло викрали
й зґвалтували.
І мені досі
не вірять.
Я не знаю, що має зі мною статися…
Що має статися з будь-якою жінкою,
аби їй повірили.
Справа здається безнадійною.
ПОЛІЦІЯ
Я не могла покинути пошуки жертви зі світлим волоссям.
Це все, що мене цікавило.
ПОШУК КРАДЕНОГО АВТО МАРКА: FORD
Тож я вирішила повернутися до білого «Мустанга».
УКРАДЕНО: 24.12.2014 У ВАЛЬЄХО
Машину вкрали сім місяців тому.
У місті Вальєхо.
Я зв'язуюся з власником,
повідомляю йому, що в нас є «Мустанг», що він проходить по справі вторгнення,
а він перебиває мене й запитує:
«Ви чули про маніяка з Меа-Айленда?»
Я собі думаю:
«А де є цей Меа-Айленд? І що це за маніяк?»
Меа-Айленд із Вальєхо з'єднує невеличкий міст.
Це тихий район.
Але у 2014 році
якийсь чоловік переслідував тут купу студентів.
Він заглядав їм у вікна,
фотографував, а тоді біг геть.
Ніч за ніччю цей чоловік тероризував район,
а поліція нічого не робила.
Тож вони взяли справу у свої руки.
Кілька студентів простежили, як він ішов додому,
і зрозуміли, що він теж живе на Меа-Айленді.
Вони копнули глибше й з'ясували, що він колишній військовий
й адвокат.
І я подумала про себе:
«Цей маніяк — це Меттью Мюллер».
Трясця.
Постраждалі повідомляли про всі ці випадки в поліцію,
але розслідування припинилося.
Як поліція могла не знайти його?
У них були зачіпки.
І тут власник машини каже мені, що в березні 2015 року
справа про маніяка з Меа-Айленда застрягла.
Каже: «Знаєте, це було десь у той же час, коли розгорталася історія "загубленої".
"Загублена", знаєте?»
А я
й гадки не мала, про що він говорить.
Я загуглила: «Викрадення "загубленої" у Вальєхо».
Показало всі ці статті.
Таємниця викрадення з метою викупу 30-річної жінки,
яку силоміць забрали вночі з її дому на Меа-Айленді.
Її викрали з будинку на проспекті Кіркленд,
де меа-айлендський маніяк підглядав через вікна.
Нападник зв'язав їх застібками,
а потім натягнув на очі заклеєні окуляри для плавання.
Серце шаленіє в грудях. У животі млосно.
Жінка, яка твердить, що її викрали,
з'явилася сьогодні вранці жива й неушкоджена в Гантінгтон-Біч.
У списку місць GPS у «Мустангу» був і Гантінгтон-Біч.
А тоді
я побачила фото білої жінки
з довгим світлим волоссям.
Мати рідна. Світле волосся, яке я знайшла на окулярах,
збігається з волоссям Деніз.
Поліція каже, це як пес ганяє за своїм хвостом.
Поліція вважає, що це був обман.
У новинах на центральних каналах цю жінку називають брехункою,
а мені хочеться дотягнутися до неї через екран, обійняти й сказати:
«Я тебе розумію».
Дзвоню в поліцію Вальєхо.
Я така схвильована, така піднесена, мовляв: «Вирішімо це просто зараз!»
Не беруть слухавки.
Однак я схожа на надокучливу колишню дівчину.
Я дзвоню їм і дзвоню.
І дзвоню.
Нарешті мене перенаправили до слідчого, і він сказав:
«Справу передали ФБР, тож ми її більше не розслідуємо.
Може, подзвоніть їм».
«Гаразд. Дайте номер телефону».
Він дав мені номер агента ФБР Девіда Сесми.
Я поклала слухавку, мовляв: «Ясно, це було даремно».
І дзвоню Девіду Сесмі.
Кажу йому:
«У нас під вартою підозрюваний, дуже схожий на нападника,
що був причетний до викрадення Деніз Хаскінс.
Ви вважали історію обманом».
Він відповів: «Ми ніколи не називали це обманом».
Я відказала: «У будь-якому разі, у мене під вартою є ця особа,
з якою вам може бути цікаво поговорити, бо
справи дуже схожі».
Він відповів:
«Добре, надішліть мені всю інформацію, яку маєте, ми її розглянемо».
Я подумала:
«І все?»
Я була геть розчарована.
Ми домовилися про зустріч з ФБР,
аби обговорити докази, які ми знайшли в Саут-Лейк-Таго.
Я показав їм застібки,
скотч,
і вони зацікавилися.
Але коли вони побачили водяний пістолет,
то сказали, що це той самий пістолет,
який викрадачі сфотографували та надіслали
в «Сан-Франциско Кронікл».
А коли я показав їм фото окулярів зі світлим волоссям,
побачив у них на лиці шок.
Вони зрозуміли, що, можливо, помилилися,
і їм потрібно продовжити розслідування інциденту у Вальєхо.
Мені дзвонить федеральний прокурор.
І каже мені: «Дагу,
можливо, є прорив у справі».
І пояснив: «У нас є один тип.
Ми тримаємо його під вартою.
Є докази, які пов'язують його з нападом на Деніз й Аарона».
Можете уявити собі мій шок?
Головні опівденні новини таємничої саги про викрадення у Вальєхо.
Мегапрорив у дивній справі про викрадення в Каліфорнії.
Викрадення, яке колись порівнювали з фільмом «Загублена».
У справі викрадення Деніз Хаскінс відбувся арешт.
То це все було правдою.
Деніз й Аарон казали правду.
Я приголомшений.
Спершу влада твердила, що Хаскінс брехала про своє викрадення.
Тепер з ордера на арешт ми дізналися:
Деніз заявляла, що викрадач зґвалтував її.
Господи.
Новини просто приголомшливі.
У наших головах крутяться
мільйони питань.
ФБР ідентифікувало підозрюваного.
Меттью Мюллер закінчив юрфак Гарварду у 2006 році
й працював там науковим асистентом наступні три роки.
Він сказав слідчим,
що в нього біполярний розлад і синдром війни в Перській затоці.
Мюллер працював імміграційним адвокатом у Сан-Франциско,
але цьогоріч його позбавили адвокатської ліцензії.
Я дивлюся на цього чоловіка.
Мене верне.
Я просто намагаюся переварити…
цю ситуацію.
Бо мій поневолювач і ґвалтівник…
Я не знала, який він на вигляд.
Але знайшовся відеозапис.
Його видно в сюжеті на каналі Univision.
Аж до нині нам казали:
«Ми навіть не допустимо вас до суду».
Темп його мовлення, ритм.
Я знаю, що це він.
Коли я почула й побачила його,
це ніби підтвердило, що все сталося насправді.
Я відчула прикрість і гнів, мовляв:
«Бачите? Це не були божевільні вигадки, бо це сталося.
Чому ви нас не послухали? Чому ви не сприйняли наші слова серйозно?»
Після арешту Метью Мюллера
єдине, що я хочу бачити,
це афідевіт.
ТАЄМНО
Афідевіт — це документ, який складають у правоохоронних органах
і в якому детально описано кожен крок розслідування.
Коли я прочитав його, стало очевидно,
що правоохоронні органи дуже мало працювали
над розслідуванням самого викрадення.
Вони зосередилися на переслідуванні Деніз й Аарона.
І сліпо не помічали, що було скоєно справжній злочин.
Висновки перевірки на поліграфі такі:
«Тест завершено
з невідомими результатами».
Агент Френч сказав, що я тотально провалив тест,
і він навіть не сумнівається.
Добре, Аароне. Я не сумніваюся, що ви провалили цей тест.
Він просто брехав мені.
Брехав у вічі,
аби зламати мене.
Потім я побачив, що в афідевіті є розділ,
який стосується ЕСН.
ЕСН
ЕСН — це експертиза щодо сексуального насильства,
яку проводять у лікарні жертвам таких нападів.
Згідно з цим афідевітом,
жодних фізичних доказів примусового сексу не було.
Деніз витратила незліченні години
на обговорення кожної деталі того сексуального насильства.
І я підігравала,
бо не знала, що ще робити.
Не кожне зґвалтування залишає
фізичні ушкодження.
Це ж довбане ФБР. Їм це б краще знати.
Тоді я прочитав, що коли Аарон був у відділку поліції Вальєхо,
то розповів поліції, що викрадачі збираються зв'язатися з ним по телефону.
Але що зробили правоохоронці?
Увімкнули режим польоту.
Правоохоронці ввімкнули телефон Аарона
аж наступного вечора
й виявили два пропущені дзвінки.
Їх можна було відстежити.
І то відстежити
в межах 200 метрів
від місця утримання Деніз.
Господи.
Якби вони тоді
моніторили його телефон,
урятували б мене від другого зґвалтування.
Так.
Аж тут, коли ми все ще проходилися по всьому цьому,
нам подзвонили з ФБР.
І розповіли, що впевнені: Мюллер діяв сам,
і що більше нікого не шукають.
Це ті самі слідчі, які казали, що я вбив Деніз.
Ті самі слідчі, які казали, що це обман.
А тепер ті самі слідчі кажуть, що він діяв сам.
Ми знаємо, що на волі є ще інші.
Поліція дозволить їм вийти сухими з води, бо їм так найлегше.
Ану, народ! Розійдіться!
Дорогу, будь ласка!
Поліція відмовилася розслідувати докази,
а журналісти все брали на сміх.
Я зараз хочу стати там
і дивитися кожнісінькому з них в очі,
коли вони дізнаватимуться правду.
Мені набридло ховатися.
Мені нема від чого ховатися.
Чотири місяці тому ми казали, що Деніз Хаскінс має рацію.
Що вона не лише не винна у вчиненні містифікації,
але й що вона стала жертвою дуже важкого й жорстокого злочину.
Я побачив Деніз й Аарона на людях, і вони нічого не казали,
але їхні емоції були дуже промовисті.
Я шкодую про свою участь у цьому, бо вони пройшли через пекло.
Ми думали, що висвітлюємо цю історію,
непристойну, життєву, але все пішло геть не туди.
Міс Хаскінс і містер Квінн високо тримали голову
перед лицем
публічної ганьби й приниження.
Я відчула неймовірне полегшення.
І розуміння, що її виправдають, було для мене головним.
Що вона не брехунка.
І як ми, як правоохоронці, сміємо взагалі казати таке?
БЕРЕЗЕНЬ 2017 РОКУ
ОКРУЖНИЙ СУД САКРАМЕНТО
Чоловіку, який зізнався у викраденні Деніз Хаскінс,
нині винесуть вирок.
Це буде перша зустріч віч-на-віч Хаскінс та Квінна
з Меттью Мюллером.
Протягом усього часу в полоні
я була для нього тілом
за тими окулярами.
Я не бачила його, а він — мене.
І я знала, що стоячи на суді,
я повернуся до нього й змушу його дивитися на мене.
Я звела на нього погляд й назвала його ім'я.
Меттью Мюллере.
Тепер ми зустрілися віч-на-віч,
сам на сам.
Я Деніз Хаскінс,
жінка за окулярами.
І…
Того дня я знову стала собою.
МЕТТЬЮ МЮЛЛЕРА ЗАСУДИЛИ ДО 40 РОКІВ ЗА ҐРАТАМИ
ЗА ВИКРАДЕННЯ, ПОГРАБУВАННЯ Й ЗҐВАЛТУВАННЯ
ЙОМУ НЕ ВИСУНУЛИ ЗВИНУВАЧЕНЬ ЗА СПРОБИ ЗҐВАЛТУВАНЬ У ПАЛО-АЛЬТО Й МАУНТІН-В'Ю
ТА ПІДГЛЯДАННЯ НА МЕА-АЙЛЕНДІ
МЮЛЛЕР ТАК І НЕ РОЗПОВІВ, ЧОМУ МЕТОЮ ВИКРАДЕННЯ БУЛА АНДРЕА
У 2016 РОЦІ ДЕНІЗ Й ААРОН ПОДАЛИ ПОЗОВ ПРОТИ МІСТА ВАЛЬЄХО ЗА НАКЛЕП
Гаразд.
Доброго ранку. Під протокол.
Свідчення Ендрю Біду знімає камера.
ЕНДРЮ БІДУ НАЧАЛЬНИК ПОЛІЦІЇ ВАЛЬЄХО
Під час розгляду цієї цивільної справи
надійшла інформація про начальника відділку Ендрю Біду.
Згідно з анонімним джерелом,
перед тим, як поліція Вальєхо провела на всю країну пресконференцію,
на якій Деніз й Аарона назвали брехунами,
Ендрю Біду наказав лейтенанту Парку
«знищити цю шльондру».
На справу
пані Хаскінс довелося залучити цінні ресурси нашої громади,
вона вселяла страх серед її членів.
Тому пані Хаскінс повинна попросити вибачення в громади.
Чи пам'ятаєте ви, що хтось казав слова «знищ цю шльондру»
стосовно міс Хаскінс 25-го березня?
Я вперше таке чую.
ЖОДНОМУ З ПОЛІЦІЯНТІВ, ЗАЛУЧЕНИХ ДО СПРАВИ ААРОНА Й ДЕНІЗ,
НЕ ПРИЗНАЧИЛИ ДИСЦИПЛІНАРНОГО ПОКАРАННЯ
…і починаю розгадувати.
Як мені зробити так, аби ви видавалися чудовиськом?
У 2015-МУ ГОЛОВНИЙ СЛІДЧИЙ МЕТ МАСТАРД ОТРИМАВ НАГОРОДУ ПОЛІЦІЯНТА РОКУ
ДЕНІЗ Й ААРОН УКЛАЛИ ПОЗАСУДОВУ УГОДУ НА СУМУ 2,5 МІЛЬЙОНА ДОЛАРІВ
Наприкінці 2017 року
ми дізналися, що з нами хоче поговорити Місті Караусу.
Я хотіла познайомитися з ними. Відчула, що пора.
Вони заходять… даруйте.
Вони заходять, я бачу її, і вона точно така сама,
як була в новинах.
Ми просто обійнялися й трохи побалакали.
Емоції зашкалювали.
Я сказала їй,
що весь цей час мені хотілося
одного —
назвати когось із правоохоронних органів героєм.
І що вона наша героїня.
Якби Місті не пов'язала Мюллера з нами,
то я й гадки не маю, де ми були б.
Нам пощастило.
Ми одружилися.
Переїхали на узбережжя й почали нове життя.
У березні 2020 року в нас народилася донька Олівія.
А потім у нас з'явилася ще одна дівчинка, Наомі.
Тому тепер ми вважаємо, що в нас повноцінна сім'я.
Я хочу, аби вони знали собі ціну
й нікому не дозволяли
диктувати її чи визначати її за них.
Понад усе сподіваюся, що вони
виростуть такими, як мама.
Якщо так, то з ними все буде добре.
Так.
Переклад субтитрів: Жолудь Добровольський