Lekdags.
Lekdags!
Sluta!
Det är midnatt. Vi börjar, kära lyssnare, med en kvinna klädd som brud och sen...
totalt mörker. Dra inga förhastade slutsatser.
00.02, vi gör som vi brukar. Den som inte vill ha mardrömmar stänger av radion.
Redo? En...
två... tre.
Jag heter Candy Blue. Välkomna till Nightmare Radio.
Där skräckhistorierna aldrig tar slut.
Jag älskar att höra din röst... Jack
Kära lyssnare, jag utmanar er att välja ett tema för dagens program.
Jag vill att ni berättar om den galnaste situationen ni har varit med om.
Ni bestämmer vad galet innebär.
Du kanske har hamnat mitt i ett slagsmål mellan två rivaliserande gäng.
Hoppar omkring i leran på en extrempunkkonsert.
Eller du kanske blir jagad av en puma i djungeln.
Men historien måste vara intressant, och du måste själv varit med om den.
Numret är 2015137. Ring, få inte kalla fötter nu.
Vi pratar om galna historier så jag tänker ta tillfället i akt och berätta en.
Den handlar om en ensam, uttråkad kvinna,
som känner att något fattas i hennes liv.
Ellen Foley Photography. Hej, Mary!
Vi kan boka om ifall du...
Nej, jag förstår.
Tack för att du ringde.
Du måste antingen få mer uppdrag eller skaffa annat jobb, annars vet jag inte.
Vi har bara en inkomst, och våra besparingar är slut.
Ellen! Lyssnar du ens?
Sist jag lyssnade på dig köpte vi det här huset.
Jag tog det där.
James.
Ellen?
Ellen? Har du glömt din syster?
- Nej, vi är fast här. Vi får gilla läget. - Hur blir det med Ellens företag?
Hon måste marknadsföra sig. - Marknadsföring, Ellen.
Folk måste veta att du finns. Jag kan hjälpa dig.
Ellen?
Hej då!
Vad är det med dig?
Ellen?
Ellen, vakna.
Du är helt jävla galen!
Ellen!
FÖRSVUNNEN
Klockan är 01.00 och ni lyssnar på Nightmare Radio.
Historier för folk som inte kan sova, och som inte vill sova. Ring på 2015137.
Vi har någon på tråden. Hallå?
- Hej, hur mår du? - Inte så illa. Vad heter du?
- Jack. - Jack...
- Ja, som Jack Uppskäraren. - Kul.
- Har du nåt att berätta, Jack? - Ja.
Men jag föredrar att se på dig när du berättar historier.
- Se på mig när jag berättar? - Ja. Jag kan se dig nu.
- Du är väldigt söt. - Okej.
Vilket öga blinkade jag med? Höger eller vänster?
- Det kan jag inte se härifrån. - Visst.
- Vänta lite, du skickade en present. - Det stämmer.
- Jag är glad att du gillade den. - Hur vet du det?
Du har ju på dig det nu, raring. Har jag fel?
- Du har fel. Låt oss höra din historia. - Är du säker på att du inte bär det?
Nu är jag uttråkad. Tack för att du ringde.
Vilket svin.
Jag måste packa upp allt, och jag är helt slut. Ni får ha roligt utan mig.
Okej, vi ses i morgon.
- När jag rörde vid magen blödde den. - Inte illa, Bob.
- Du skulle berätta om nåt du var med om. - Det hände mig!
Om du drömde det räknas det inte. Men tack för att du ringde.
Klockan är nästan 02.00 och vi har ett nytt samtal. Vem där?
- Hej, söta Candy. Det är jag. - Igen?
Du lät mig inte berätta färdigt det jag hade att säga.
- Jag har inte tid. Har du en historia? - Självklart.
Berätta den, då.
Det hände för en månad sen. Huvudkaraktären är en ung, söt flicka.
- Med många vänner och ett bra jobb. - Det ska vara en personlig historia.
- Ha tålamod, min söta Candy. - Okej, fortsätt.
Den här tjejen går till en bar med några kompisar från jobbet.
Stället var packat den kvällen.
En kille vill bjuda henne på en drink, men hon tackar nej.
Men han insisterar, och till slut går hon med på det.
Sen väljer hon den lyxigaste drinken som baren serverar,
ett tjusigt franskt vin som är väldigt dyrt.
Han spenderar halva sin lön på henne.
Hon säger: 'Vänta här, jag måste gå på toaletten.'
Han stannar kvar, och tjejen kommer inte tillbaka.
Sen ser han tjejen och hennes vänner lämna baren med flaskan med sig.
De skrattar väldigt högt.
Otäckt, eller hur?
Och det värsta är att hon antagligen inte minns honom nu.
Jag tror nog att hon kommer ihåg, Jack. Och hon ångrar sig.
Hon var nog berusad och skulle inte göra om det.
Tror du inte det? Kanske...
Tänk om killen inte var så korkad som hon trodde?
Tänk om hon förödmjukade fel person?
Tänk om flickan är dödsdömd utan att veta om det?
Intressant, eller hur?
Du, jag tycker att killen borde ha kommit över det. Det var ingen stor grej.
- Men tack för att du ringde. - Våga inte lägga på luren, raring.
- Vad sa du? - Jag sa, våga inte lägga på luren.
Hej då, skitstövel! Här är det jag som bestämmer. Nu går vi till reklam.
Ledsen att vi var tvungna att gå in genom bakdörren.
- Enda entrén som inte är igenbommad. - Ingen fara.
Jag är bara glad att du kunde visa mig stället.
Då så, följ mig!
Se upp var du går.
Här har vi det - Juvelen i kronan på Wavell Hill.
Byggt 1827, endast fem år innan koleraepidemin bröt ut...
1832.
Det är charmigt.
Elen är såklart avstängd, och så även värmen.
Kommunen har inte råd att hålla värmen igång.
Men vi kan sätta på dem igen om du vill ha stället för filminspelning.
Ingen fara, jag gillar det som det är.
Vad bra! Vi borde gå vidare.
Om du kan följa efter mig...
Varje sköterska hade hand om en våning. Hon kunde ha ett par hjälpredor under sig.
På så vis blev det lugn och ro för alla.
- Stället är ju enormt! - Ja, tre avdelningar, 46 000 kvm.
Och utrustning för att kunna behandla hundratals patienter.
Det ser inte så gammalt ut som 200 år.
Byggnaden har gradvis renoverats genom åren.
Ända fram tills kommunen stängde det för 32 år sen.
Vi ska gå in här.
Vad hände här?
Inget som du inte visade i era filmer, mr Winchester.
- Känner du till mitt arbete? - Ja, lite grann.
Du är modig.
Den här inrättningen hjälpte många människor.
- De var visst inte alltid så hoppfulla. - Som min pappa brukade säga:
'Man kan inte göra omelett utan att knäcka ägg.'
Jag antar det.
Ja!
Välkommen till dårhuset! Jag ska bara filma lite här.
Visst.
Okej, nu kör vi.
Hej till mitt framtida jag och producenterna som ser det här med mig.
Hej, mamma.
Jag är på ett av de skummaste ställena jag har sett på väldigt länge.
Wavell Hill sanatorium, West Virginia.
Turligt nog är inte allt deprimerande här.
Kolla, mormors möbeltyg!
Enligt en vän till en vän som bor här blev Wavell Hill ökänt
för sina hemska experiment på patienter
mellan åren 1925 och 1928.
Det mest kända fallet är Mary Weaver.
Mary sägs fortfarande spöka i korridorerna här i jakt på något.
Klassiskt! Där är hon ju!
Kom, den här vägen.
Så enligt sjukhusjournalerna
var Mary i rum 502.
Det borde vara i slutet av den här korridoren.
- Är här det. - Det här är fantastiskt!
Herregud! Inte ens en B-skräckrulle skulle ha med nåt sånt här uppenbart.
Det här är bra grejer.
- Har du gjort det här för mig? - Inbilla dig inget.
- Hjälp mig med det här. - Okej.
Det här suger.
- Vad hade du väntat dig? - Jag vet inte... Nåt sexigare.
Kan du presentera dig för kameran?
Hej, jag heter Sarah Davis. Jag arbetar för Tucker kommun i West Virginia.
Berätta var vi är.
Vi är i rum 502 på Wavell Hill sanatorium.
Kan du förklara för tittarna varför jag så gärna ville komma hit?
På grund av historien om Mary Weaver.
Och hur lyder den?
1927 hittades kroppen efter sjuksyster Mary Weaver i det här rummet.
Hon låg i en pöl med blod, och det sägs att hon begick självmord,
efter en psykotisk episod till följd av mordet på hennes bebis.
När hon blev gravid skrevs hon in på sjukhuset här för sin ångest.
Den behandlande läkaren trodde att hon bar djävulens barn.
Så direkt efter att barnet var fött skar han halsen av det medan Mary såg på.
Han brydde sig inte ens om att klippa navelsträngen innan.
Hon blev helt galen och låstes in här för att ruttna bort.
Hon sägs bara ha gungat fram och tillbaka och bett om sitt barn.
En natt lyckades hon ha sönder fönstret, och med hjälp av en glasskärva,
skar hon upp magen på sig själv.
Bryt! Jäklar, vad bra du är!
Det var riktigt bra.
- Och de andra rummen? - Sjukrummen är längre ner i korridoren.
Jag hänger på.
Är det sant att man ibland kan höra henne nynna för sitt döda barn?
Ja, det tillhör myten om det här stället.
Men det är mest läskiga historier som man kan skrämma barn med.
Vad synd. Om vi har tur kanske vi får höra nåt.
Mary? Mary?
Titta där! Det kan se riktigt läskigt ut.
Sarah...
- Du! Jag tror att jag har hittat det. - Herregud!
Kom, följ mig.
Okej.
Nu börjar det likna nåt.
Tror du det var här läkaren dödade barnet?
Kanske.
Om jag minns rätt så är det här enda rummet där kvinnor kunde föda.
- Du kan mycket om det här stället. - Ja.
Min far tog ofta med mig hit när jag var barn, innan det stängdes ned.
Jaså? Jobbade han här?
Precis som hans far och farfar före honom.
Jag är den enda som inte läste...
medicin.
Skulle din farfars far ha jobbat här när det där med Mary inträffade?
Ja, jag antar det.
Jag har faktiskt inte funderat på det.
Det där är min farfars far.
Han verkar ha varit den enda läkaren här.
Ja, han var den ende läkaren. Kommunen hade inte råd med fler.
Jäklar! Så läkaren som dödade Marys barn måste ha varit...
Min farfars far.
Det där kallas inte att nynna? Vad i helvete?
Vi måste sticka härifrån nu.
Vad fan var det där?
Vem är där?
Vem är där, sa jag!
Jäklar!
Mitt barn...
Du måste skämta med mig.
Kom igen, varför går den inte att öppna?
Vad vill du mig?
Låt mig vara...
Ge tillbaka mitt barn.
Chad?
Gode gud!
Mitt barn.
Sarah.
Ge tillbaka mitt barn.
Mitt barn...
Ge tillbaka mitt barn!
- Jag tror dig inte. - Jag lovar att det hände.
Det var okej fram till det där med fönstret. Slutet var värdelöst.
Jag har inte hittat på det. Min vän berättade att hennes vän...
Maria, det hände inte någons vän. Det är en vandringssägen.
- Det kan inte stämma. - Vad heter din väns vän?
- Jag minns inte, men hon sa det. - Ta reda på det och ring mig sen.
En timme kvar, och jag hör gärna fler av era historier. Vi har nån på tråden.
Hej, Candy.
- Sluta. Är det här ett skämt? - Inget skämt, tjejen.
Du är skyldig mig en sak.
Tror du jag är rädd för dig? Du ser för många filmer, ditt as.
Du tror du kan skrämma mig med den där psykopatrösten.
Du bor säkert hemma hos mamma. Har jag fel?
Det här kommer du att ångra. Jag kommer att ta dig...
Håll käften och lyssna nog på mig, din skit.
Jag känner till sorgliga pervon som du. Du gör inget för du vågar inte.
Trakasserierna är över! Om du ringer igen spårar vi ditt samtal.
Jag kommer att förstöra ditt liv!
Jag ber om ursäkt, lyssnare. Han retade upp mig.
Vi lyssnar på lite musik. Vi har en halvtimme kvar.
Hallå?
Jag ringer polisen nu, din jävel.
Hallå?
Candy?
Var är du?
Jag kommer att hitta dig, Candy.
Candy?
Jag vet att du är där inne.
Jag tänker berätta en historia nu.
Den handlar om kvinnor som går ut på kvällarna.
Det är mörkt och de är alldeles ensamma.
Jag sa: 'Jag såg dig ju på akuten förra veckan.'
Då insåg jag att han ville ha sällskap.
Tänk att vara så ensam att du måste få saker uppkörda i stjärten?
Det är även helt otroliga ögonblick.
Jag hjälper ju människor och det gör allt värt mödan.
Oftast byter man bara bäcken...
- Hur långt ut flyttade hon? - Inte tillräckligt långt.
- Har du med en present åt henne? - Bara dig.
Vänta, jag tror det är här man svänger.
- Träffar du henne ofta? - Ett par gånger.
- Ett par gånger? - Nej, det är nästa avfartsväg.
Liz, åtta månader. Ett par gånger?
En gång.
Hon försöker inte ens låtsas längre.
Ända sen du försvann finns det foton på dig överallt.
Rätt komiskt, faktiskt. Inte ett enda foto på mig.
Jag orkar inte med den där kvinnan utan dig.
Jag behöver tuggummi.
Det sista hon sa till mig var att jag är värdelös.
Du har aldrig varit värdelös.
Polisen! Polisen, sa jag!
Han har min syster.
Väg 72, nära avfartsväg Ridge Road, tror jag.
Nära...
Ellie! Gode gud!
Där ser du, Candy. Skenet kan bedra.
Du ska inte döma efter utseende.
Man kan missta sig. Saker och ting kan gå riktigt illa.
Candy.
Är du redo för mig?
Candy?
Hur kunde det bli så här?
Ända sen kvällen i baren har jag inte kunnat sluta tänka på dig.
Jag måste ha dig.
Och det kommer jag att få.
Vare sig du vill eller inte.
Det här är dina två alternativ. Lyssnar du nu, Candy?
Alternativ A: Du öppnar dörren och släpper in mig.
Du låter mig få dig.
Och sen...
låter jag dig vara.
Jag skonar ditt liv och jag går härifrån.
Visst låter det bra?
Alternativ B: Jag har sönder dörren och tar dig med våld.
Sen dödar jag dig och tar lång tid på mig.
Hur vill du ha det?
Alternativ A eller alternativ B?
Du måste välja ett, Candy. Hur vill du ha det?
A eller B? Jag räknar till tre.
En...
två...
tre.
Se till att det går snabbt och gå sen härifrån.
Är det här all avkastning?
Vi måste ta oss an fler än en åt gången.
Far, jag kan hjälpa...
För helvete, Nicolas!
Hon blir sämre.
- Är det här Château Sauvignon? - Jajamän.
Har ni fortfarande öppet?
- Ja, det kan vi ordna. Jag kommer strax. - Tack!
- Vi har fått sällskap. - Skicka iväg dem. Det är sent.
Men vi behöver deras...
Skicka iväg dem. Det är sent.
Gillar ni det ni ser?
- Säg till om ni har några frågor. - Får vi prova husets vin?
- Ni har tur. - Hur så?
Det är gratis för dagens sista kunder.
Tack.
Då så, skål för min framtida lille läkare,
och en härlig helg tillsammans.
Grattis! Det är ju stort.
Fyll på.
- Hann du ens njuta av det? - Nej, mor.
Vad gör det för skillnad?
Har ni rest långt?
Montreal, faktiskt.
Jag ska egentligen stänga för dagen,
men jag kan ge er en rundvandring i vår grotta med ekfat.
Vad spännande!
Franska hugenotter bosatte sig här på 1600-talet och odlade vinrankor.
Det gör Château Sauvignon till en av de äldsta vingårdarna i Den nya världen.
Vi använder de europeiska rankorna i vår experimentella tillverkning.
På så vis ser vi till att de unika och nyanserade smakerna finns kvar.
Varför är det experimentellt?
Lukta.
Det luktar nästan...
Köttigt.
Gode gud!
Mamma? Mamma?
Vakna!
Dra åt helvete!
Dra åt...
Men för helvete!
Vill du göra det? Kom hit.
Nu!
Hitta pulsådern.
Skapa vinkel.
Var inte sån nu.
Han behöver det här.
Klockan är 03.00.
Det här är slutet.
Vi brukar avsluta sändningen med en historia, men inte ikväll.
Inte för att jag inte har nån historia. Jag känner bara inte för att berätta den.
Det här är Nightmare Radio,
där skräckhistorier aldrig tar slut.
Översättning: Mika Wainonen OrdioVision Group 2023