БЕЗСОННІ НОЧІ
Ти взяла ключі?
Взяла, взяла.
23:27
СНОДІН
Привіт.
О, відповіла. Я вже думав, що ти спиш.
Ні. Ще не сплю. Як завжди.
Застосунок для засинання діє?
Ну, я спробувала скористатися ним ще раз.
Той тип має навіювати сон, так? Але який сексуальний голос!
Я почала фантазувати, як він мене рятує з пожежі на буровій.
Це теж прекрасно, але безглуздо, якщо страждаєш на безсоння.
А ти користуєшся?
Ні, ні.
Гіпноз, акупунктура - все це марно.
Я купив у інтернеті книжку
«1001 засіб і спосіб заснути». Фігня.
Якась нісенітниця. Типу: «Надіньте шапку з квітами лаванди».
Послухайте в записі, як спить хтось інший.
Дихайте лише однією ніздрею.
Спіть на м'якому матраці. Спіть на жорсткому матраці.
Покладіть м'який матрац на жорсткий.
І спіть на обох.
Помоліться скандинавському богу. Ігноруйте свої очі.
Ні. Визнаю:
щось із цього моя вигадка. Та все одно.
Вибач, я жодного слова не почула.
Денні, чого ти сидиш у темряві?
- Пам'ятаєш мого сусіда? - Кицьколюба?
- Котолюба. - Подобається?
Не збагну чому, та він запросив мене на день народження кота.
Скільки коту років?
Сімнадцять. Ми скинулися й купили йому уроки водіння.
Хай там як,
я мусив придумати, чому я не можу прийти,
і, думаю, трохи перемудрував.
Що ти йому сказав?
Що їду у відпустку на місяць, щоб пожити в усіх Діснейлендах світу.
- Нащо було таке казати? - Я не бачив жодного. Хоч завжди хотів.
Подумав, що якраз можна поїхати.
Ти й з дому не вийшов.
Це правда: логіка не бездоганна.
Він думає, що я поїхав.
І веселиться в моєму дворику. Уже кілька годин.
Ясно. То це твій план на місяць?
Щоразу, як він виходить, повзатимеш у темряві?
Тепер нічого не зміниш.
Є й переваги. Уяви, скільки я заощаджу на лампочках.
Може, просто завісиш вікна?
Нема чим.
А якщо десь дістану й повішу штори, він побачить і подумає:
«Де взялися штори?» І збагне, що я вдома.
Це Пастка-22.
Цікаво...
А що ж ти їстимеш?
Чи тобі й досі купує продукти сусід Адам?
Ні. Він теж думає, я в Діснейленді.
Ти ж його знаєш.
Якби він знав правду, розбовкав би всім за пів хвилини.
- Так. - Нічого.
Усе добре. Їстиму запаси харчів. У мене є...
Банка майонезу й упаковка вівсяних пластівців.
Мабуть, я не все взяв до уваги.
У таких випадках добре мати змогу
- вийти надвір. - Правда ж? Дякую.
Уже нічого не вдієш. А я голодний. Замовлю піцу.
А як же Котолюб?
Ховатися так складно!
Я ризикну.
Перевірю, чи це можливо.
Котолюб там вічно не сидітиме.
Так. З анчоусами й ананасом.
Анчоуси й ананас?
Саме так. Уже їде. Ти де?
У черговій аптеці.
У Поппі вітрянка.
Вона чухається, наче старий бабуїн,
а ліки закінчилися.
На додачу, захворів майже весь її клас.
Батьківський чат не вгаває. Мені так погано.
Чому тобі погано?
Я казала,
що не взяла Поппі в поїздку з класом,
- бо в неї вітрянка. - Що таке, мамо?
Нічого.
- Уже виходимо. - Мамо!
Та спершу я дещо зроблю.
Вона таки поїхала.
Отак. Тепер ти викапана овечка.
- Бе-е! - Бе-е.
Я не хотіла здаватися.
Щоб та сучка, мама Зака, знову перемогла?
У вас усе добре?
Так. Чудово.
Це ми так удома їмо.
Учора на вечерю була лазанья. Повний хаос.
Було видно, що вона щось підозрює, але нас не викрили.
Майстерно. Але сумнівно з точки зору моралі.
Не починай. Я бачила рекламу нових пігулок - снодіну.
Супердієві проти справжнього безсоння.
Гляну, чи тут вони є.
Не варто. Вони не діють.
І від них усе на смак, як капуста.
Крім капусти, в якої й так капустяний присмак.
Ти ж знаєш, що я тобі скажу?
Ні. Благаю. Давай хоч один вечір не будемо про це.
Я не поїду з тобою в сонну клініку.
Ну будь ласка.
Ні. Щоб люди з планшетами дивилися, як я сплю?
Коли я сплю, мені не потрібна публіка.
До того ж, що як...
Що як уві сні...
я себе торкатимуся?
А ти торкаєшся себе уві сні?
Не знаю, та я так часто це роблю не уві сні,
що не можу цього виключати.
І хіба Веджі не буде проти, що ти проведеш зі мною ніч?
Не буде. Він ставиться до тебе, як до моєї подружки.
Як до жінки.
Справді? Як мило.
Телефонує Веджі. Я передзвоню.
Гей, Веджі.
Відбій тривоги. Вона спить.
А я - найкращий вітчим у світі.
Як це тобі вдалося?
Я почитав їй книжку.
Я теж їй читала. Яку книжку?
Ну... «Історія цегли».
Вибач, що?
«Історія цегли».
- Нащо таке читати? - Це на суботу.
- А, точно, цегла. - Ти ж мене знаєш.
Підготовка понад усе.
До того ж, це дуже цікаво.
Зараз читаю про готичний період у цеглі, 12 століття.
Головне, що тобі подобається.
Не кидай мене.
Знайшла ліки?
Ні. Чекаю аптекаря.
Гаразд. У мене ще сім розділів.
Ясно. Скажеш, чим закінчилося.
Ну, тут нема сюжету...
А, ти жартуєш?
Трохи. Принести тобі щось?
Здивуй мене.
Виклик прийнято. Напишу, як ітиму додому.
- Добре. Бувай. - Бувай.
То на чому ми зупинилися?
Усе добре?
Усе добре. Бандаж для коліна. Клас.
- Куплю йому. - О, так.
- У нього на вихідних цегатлон. - Цегатлон?
Це наче тріатлон. Біг, плавання, велосипед.
Але наприкінці ще треба змурувати стіночку.
Нічого собі.
Ти ще не розрахувалася?
Ні. Аптекаря нема. Мабуть, у підсобці.
Зроби собі послугу. Приверни увагу. Крикни.
Ні. Я таке ненавиджу. Це нечемно.
- Що таке? - Мовчи.
Сама мовчи. Я нічого не казав. Що там у тебе?
Це мама Зака.
- Ліса. Привіт. - Кейт. О боже. Це ж треба.
- Ти від мене ховаєшся? - Ховаюся? Авжеж ні.
Ні. Чого...Чого ти так... Ні.
Аж ніяк не ховаюся.
У Зака вітрянка.
О, ні!
А як, до речі, Поппі?
Вона тоді не знімала маски.
Ні. Хотіла правдоподібно зображати вівцю.
«Віра в уявні обставини».
То лосьйон у тебе в руках -
від чогось іншого?
Так. Від іншого. Саме так.
- Мені треба йти. - Добре.
А де аптекар?
Не знаю. Я тут на нього чекаю.
- А ти кричала? - Хороша ідея.
- Ні. Не хотіла... - Агов!
Агов!
Що ж... схоже, доведеться почекати.
Разом.
- Давай, я заплачу. - Чого це ти платитимеш?
Бо мами мають одна одну підтримувати. Ти купиш наступного разу.
Добре. Ну, дякую.
Ага.
Уже можна говорити?
Треба йти звідси.
Не хочу зустріти інших батьків, чиїх дітей я заразила.
Агов! Пане аптекарю!
Пані аптекарко!
- Хто-небудь. - Є ідея.
Візьми лосьйон і лиши гроші.
Не можу. У мене тільки картка.
Умієш користуватися терміналом?
Умію. Але це якось неправильно.
- Гаразд. - Давай.
Добре.
ОПЛАТА УСПІШНА
- О чорт. Ні. - Що таке?
- Що? - О боже, Ні.
- Я заплатила сто фунтів. - Що?
Добре, а якщо так?
- Та ну! Ні! - Що таке?
Заплатила ще сотню.
Ну й прибутковий в аптекаря вечір.
Тепер мушу чекати скасування оплати.
Денні, це все твоя вина.
Та ну.
00:32
За вагісетт - 14,99?
Це ж справжній грабіж.
Що таке вагісетт? Звучить, як назва клею.
Нащо жінці мазати собі там клеєм, Денні?
Не знаю. Щоб нічого не відвалилося. Ніякої шишечки.
Шишечки?
У мене лише примарні спогади про жіночу анатомію. Визнаю.
- То в тебе нема подруги? - Авжеж нема.
Найближчий контакт за бозна-скільки
з іншою живою істотою був у мене вчора,
коли я їв шкварки.
Щоб з кимось познайомитися, треба виходити з дому.
Мені важко було оговтатися після Хлої.
Ви розбіглися три роки тому.
Який у тебе рекорд самотності?
Мабуть, п'ять з половиною тижнів.
Поздоровляю. Що тут скажеш? Я жалюгідний.
- Я тебе не осуджую. - Осуджуєш.
Так. Трохи.
Знаєш що?
Я зареєструю тебе в застосунку для знайомств.
Чудово.
Цього не буде. Поки я при тямі.
- Уже реєструю. - Ні.
Зачекай.
Ну от. Приїхала піца.
Так!
Гей. Зайдіть і залиште піцу біля восьмої. Я вас впущу.
О, мені не можна заходити. Ви маєте вийти.
Як це? Ви завжди заходите.
Тепер так. Ви мусите вийти, а я - зробити фото.
- Навіщо фото? - Як доказ, що я доставив піцу.
На фото я мушу її їсти, тримаючи сьогоднішню газету?
Прошу вас.
- Я лише другий день на роботі. - Вам допомогти?
Чорт.
Я привіз піцу в квартиру вісім.
Мабуть, ви помилилися.
Пан з восьмої квартири поїхав у Діснейленд.
Але я з ним щойно розмовляв.
Бачите? Діснейленд.
Адам Фотергілл.
Привіт. Ви не замовляли піци?
Ні. Я не замовляю їжу на виніс. Забагато сміттєкалорій. А яка піца?
Анчоуси й ананас. Таку любить Денні.
Але він у Діснейленді.
Ясно.
Радий допомогти.
Діснейленд?
- Привіт. - Вітаю. Можна одне питання?
Так.
Ви в Діснейленді?
Зараз ні.
Я так і думав.
То ви вийдете по піцу?
Так. Я зараз вийду.
Чому ви досі тут?
Той тип з восьмої квартири - він тут. Не в Діснейленді. Дивіться.
Алло.
Агов!
Хочете піцу?
Дякую.
Сьогодні день народження моєї кішки, якщо вам це цікаво.
Я спік пиріг.
Я б зайшов, але мушу працювати.
Як хочете.
Ходімо, Анжело.
Майже вдалося.
Коли в тебе день народження? Третього вересня?
Так. А що? Нащо це тобі?
Я ж казала. Створюю тобі сторінку.
Ні. Не треба. Ні, ні. Не роби цього.
Я думав, це жарт. Ти ж мусиш купити ліки для дитини.
Аптекар от-от підійде, а поки що я займуся сторінкою.
Я не хочу сторінки. Нащо змушуєш?
Бо ти - друг, Деніеле, і я не хочу, щоб ти помер на самоті.
Повір, це чудовий сайт. Тут ми познайомилися з Веджі.
Він - перша особа, з якою я була сумісна.
Наскільки сумісна?
Проценти неважливі. Правда ж?
Ні, скажи. Наскільки сумісна?
На 52%.
Думаю, і я на 52% сумісний з Веджі.
Ім'я. Деніел Ґібсон.
Робота?
Ким ти працюєш?
Творець контенту? Журналіст.
Саме так. Знаєш, над якими болючими,
вартими Пуліцера історіями я працюю?
«Депресія у вашого пса: 12 ознак».
«Десять фактів про оцет, яких вам не кажуть».
- І що нам не кажуть? - Не знаю. Я ще не придумав.
Ясно. Перше питання. «Ви хочете сексуальної активності?»
Так. Трохи.
Ну, якщо... Це наче пропозиція.
Звісно хочеш через три роки.
Добре.
«Чи важлива для вас зовнішність партнерки?
Зовсім не важлива, трохи важлива, дуже важлива».
Зовсім не важлива.
Неважлива. Ні, ні. Зовсім.
Ну, може, трохи. Чи трохи більше, ніж трохи.
Чи навіть більше.
Це залежить від точки зору, бо...
- Отже, дуже важлива. - Так. Дякую.
Ясно. Далі.
«У вас є таємні таланти?» Вкажу, що нема.
- Як це нема? Пиши: «Є»... - Таємні таланти?
...і виділи жирним,
бо вони в мене є.
- Справді? Які? - Я граю на клавішних.
- Не може бути. - Граю.
Не смійся. Граю. Я грав у гурті.
Та ну!
«Красунчики».
Ми були чимось середнім між Radiohead і Backstreet Boys.
Я тоді був екстравагантний.
Виступав з канделябром на голові.
То чому ти не став рок-зіркою?
Бо гурт розпався. Через кілька місяців.
Чому?
Я підпалив барабанщика.
Зачекай. Джефе!
Пробач!
Що там Котолюб?
Досі сидить у дворі.
Ти маєш поділитися з Леді Джуді.
Згодовує мою піцу котам.
Хочеш туди? Добре.
- Зараз. - Що там у тебе?
Двадцять хвилин тому я замовив ще одну піцу.
Що? Іще одну?
Так. Я спостерігав. Щопівгодини
Котолюб обходить навколо будівлі.
На це в нього йде чотири з половиною хвилини.
У мене є 4,5 хвилини свободи від Котолюба.
Попередню піцу доставили за 28 хвилин.
Я замовив піцу під час останньої прогулянки Котолюба.
Якщо я правильно порахував...
Дуже добре.
Скажи?
Гей, підійдіть до останнього вікна зліва.
Ви ж більше мене не обдурите?
Ні. Усе добре. Повірте.
Ні, ні. Чорт. Не тепер.
Гей. Агов! Сюди.
Не відчиняється. Підсуньте знизу.
- Зачекайте. - Пролізе. Пхайте.
Не пролізе.
Через дві хвилини повернеться чоловік з кішкою.
Доведеться передавати по шматках.
- Ну, не знаю. - Чого це ви не знаєте?
Якось це дивною. Це ж не якийсь фетиш?
Ні. Я просто голодний. За хвилину впораємося.
Я дам 20 фунтів на чай.
- Добре. Гроші вперед. - Авжеж.
Ось...
Давайте.
- Готові? - Так.
Відкрийте рота ширше.
Не треба мене годувати. Просто передайте.
Добре.
Чудово. Давайте далі.
Дуже добре.
Не рухайтеся.
Чули?
Що?
Продовжуйте. Давайте прискоримося.
Отак.
Застрягла.
Так.
- Останній. - Так. Дякую.
Тепер я вас сфоткаю.
Що ви робите?
Вечірка в нас отам.
00:45
Твоє очікування перейшло розумні межі.
Думаю, не довго залишилося. Та продовжмо.
Добре.
«Наскільки точно вас описує слово
"сексуальний"? Це не про мене. Трохи. Цілком точно».
Мабуть, трохи сексуальний.
Що таке?
Нічого.
Не думала, що ти такої високої про себе думки.
Я ж не сказав: «дуже сексуальний».
Трохи сексуальний. Помірно сексуальний.
Якщо пощастить, навіть кишки не роздуває.
А ти як би мене описала?
Не знаю. Іноді ти схожий на...
доброго молочника.
- То так і напиши. - Добре. Останнє питання.
«Чи майстерно ви будуєте
романтичні стосунки?
Узагалі не майстерно. Трохи майстерно. Дуже майстерно».
Бувають вдалі моменти.
Справді? Не уявляю тебе романтичного.
Звісно не уявляєш. Бо я ж Денні - добрий молочник.
Ну то розкажи. Коли ти востаннє був романтичний?
- Пам'ятаєш Хлої? - Так, я пам'ятаю Хлої.
На першому нашому побаченні я винайняв баржу на каналі.
І прикрасив її лампочками.
Ми пливли по каналу, дивилися на захід сонця
й пили найдешевше у світі шампанське.
Бо, заплативши за баржу,
я тільки таке міг собі дозволити.
Але це не мало значення.
Нам було байдуже.
Ми слухали добірку романтичних пісень і розмовляли.
І сміялися.
Потім зупинилися
й дивилися звідти на феєрверк,
який запускали в парку,
обійнявшись під ковдрами.
Романтично?
Так. Дуже романтично.
Хоч і не вишукано.
Це Веджі. О, ні. Вона прокинулася й кличе мене.
Це щось новеньке. Зазвичай її вистачає Свинки Пеппи.
Що ж робити? Мушу йти додому.
Нарешті. Алілуя. Іди.
Пане аптекарю, я заходжу.
Що ти робиш?
Я не піду звідси без перідину.
Як захопливо. Наче у фільмі «Місія нездійсненна».
Справді. І метелики в животі. Розумію, чому злочинці це роблять.
ПЕРІДИН
Так.
Що ти робиш?
Якщо я не отримаю назад грошей, наберу перідину на 200 фунтів.
О боже.
- Вітаю. - Я не краду.
- Що? - Що?
Я хочу забрати ліки за рецептом. Енн Купер.
Що?
Я прийшла по ліки за рецептом. Енн Купер.
Повторіть ім'я ще раз.
Енн Купер.
Вибачте.
Усе гаразд?
Так. Намагаюся згадати, куди я поклала ці ліки за рецептом.
Може, в одну з синіх коробок для ліків за рецептом?
РЕЦЕПТИ ТА ПОРАДИ
Мабуть, почну звідти.
- Ось вони. - Скільки?
Будь ласка, 9,35.
- Ні, я не можу прийняти оплату карткою. - Чому?
Бо я дурна.
У вас є готівка?
Це не мої ліки.
Це ліки містера Ґарфілда Сунуну.
А ви не він?
Ні.
- А вас як звати? - Енн Купер.
Хвилинку.
Кажуть, він помер три години тому.
Мушу закінчити давати свідчення поліції.
Я почуваюся винною.
Та ну. Лікарі сказали, це зупинка серця.
Він помер миттю. І не мучився.
Це так сумно. Померти самотою
- в підсобці. - Жартуєш?
Носом у білому порошку? Я б сам так помер.
Краще в чомусь міцнішому за проносне.
Усе буде добре?
Авжеж. Ти ж мене знаєш.
Знаю. Тому й спитав.
Хай буде лише один жалюгідний ідіот у цих стосунках...
тобто, дружбі.
І в мене на цю роль ексклюзивні права. Тому...
Зрозуміла. Дякую.
Хай там як,
досить надокучати тобі вже котру ніч поспіль.
О, ні. Ти ще не вільний. Мусимо дописати твою сторінку.
А, точно. Ну, можемо й потім закінчити.
- Можемо... - Ні, давай зараз.
Ще кілька секунд -
і воно почне видавати сумісні варіанти.
Готовий?
ПІДБИРАЮ ПАРУ.
Готово.
Ясно. І що мені тепер робити?
Написати цим жінкам імейли, запросити на морозиво?
Так. Рано чи пізно тобі доведеться вийти з дому.
Ось і пара.
МИ ЗНАЙШЛИ ДЛЯ ВАС ПАРУ!
Сумісність - 91%.
Справді? І яка вона?
Вона...
Я не видалила...
Ну?
ДЕННІ, ВАША ПАРА - ЛІСА!
Ой, вибач. Це просто глюк. Поки що пари нема.
Добре. Це добре.
Мабуть, напишу Веджі, скажу, де я.
До зв'язку в той самий час?
Так. Той самий час. Спробуй поспати.
Добре. На добраніч, маніячко.
На добраніч.
ВІДБІЙ. ЦІЛУЮ.
ЯКИЙ ЖЕ ТИ ЧУДОВИЙ. ЦІЛУЮ.
Нарешті. Дякую.
Сподобався Діснейленд?
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко