- Приятна вечер. - Подобно.
Най-сетне.
23:13 Ч.
НОВО СЪОБЩЕНИЕ
НАИСТИНА ЛИ ИСКАШ ДА ИЗТРИЕШ ПРОФИЛА СИ?
ЛИЗА, ПАСВАШ СИ С ДАНИ! 91%
ЛИЗА ОСГУД
ИЗТРИЙ ПРОФИЛА
ПРОФИЛЪТ ИЗТРИТ
Да, наистина искам.
- Какво искаш? - Нищо.
- Благодаря, че пое вечерната смяна. - Няма проблем.
Алонсо е запазил шоколадова торта за Попи.
Страхотно.
Алонсо, благодаря ти. Тя много ще се зарадва.
Тогава се омъжи за мен и ще ви готвя. Идеална двойка сме.
Интересно предложение. Ще го обсъдя с жена ти.
Вземай го, твой е. Но да знаеш, че гърбът му е космат.
- Така ли? - Питие?
Не мога, трябва да занеса нещо, но благодаря. До скоро.
- Лека нощ, Лиза. - Лека.
Така.
Добре.
Мразя тя да си ляга без мен. Как беше?
Добре, заспа почти моментално.
- Но сигурно е била разстроена? - Не.
Поне излъжи, че е страдала за мен!
Да. Извинявай. Всъщност наистина беше малко...
Късно е.
Прибирам се, само ще оставя нещо у леля Ем.
- Сега ли? - Да. Съжалявам, нямам избор.
Но ти си лягай.
Добре тогава. Обаче тъкмо завърших новото си видео
и ми се искаше да го видиш, преди да го кача.
Наистина ли?
Мога да ти го пратя. Да го гледаш в автобуса.
Да, добре, става.
- Сега затварям, но скоро ще се прибера. - Добре.
- Лека. - Лека.
Чакай!
Мамка му...
Паркет? Лесно е.
Вертикалната парочистачка "СК-3 Изификс"
е това, от което имате нужда за вашия лакиран паркет.
Благодарение на удобната система с три степени
парочистачката "СК-3 Изификс" може да отстрани и най-упоритите петна
и 99% от бактериите у дома.
Затопля се само за 30 секунди и мигом е готова за работа.
НОВО СЪОБЩЕНИЕ
ДАНИ, ПАСВАШ СИ С ЕЙМИ!
Парочистачка "СК-3 Изификс".
Какво чакаш?
Фенове на Веджи, гледате "Разопаковане за маниаци".
Днес ще дам отзив за продукт, нужен на всеки сериозен разопаковчик.
Макетен нож "Шарптут Бокс Блейд 32АА".
Да не се бърка с "Шарптут Бокс Блейд 32".
Това е най-добрият макетен нож на света.
Колко интересно.
- По-конкретно... - О, боже.
- Ергономичен... - Идиоти.
Чу ли го, Бейли?
- Какво? - ...и удобен за хващане.
Да поговорим и за керамичното покритие.
ДАНИ
- Здрасти! - Здравей.
- Сподели. - Какво?
Явно имаш да ми казваш нещо, давай.
- Как го разбра от едно "здравей"? - Познавам те.
В автобус ли си?
- Да. - Почти полунощ е.
- Дълга история. - Не бързам.
Леля ми Ем почина наскоро.
Боже, съжалявам.
- Близки ли бяхте? - Да.
- Стига! - В училище не ме харесваха.
- Не успя. - Спрете!
Вземи си я де! Няма защо да ревеш.
Лиза, какво е станало?
Но тя ме спасяваше.
Ледниците се изместват поради абразия, откъсване и...
Друг?
- Мога ли да помогна? - Съмнявам се.
Коя от вас е Мелани Бент?
Ясно.
Методите й бяха малко необичайни.
- Пусни ме! - Имаш късмет, че съм пацифист.
Но за мен беше герой.
И толкова щедра!
Даде ми любимата си зелена сатенена рокля за абитуриентския ми бал.
Разкошна беше!
Но забравих да й я върна.
- Откраднала си я? - Малко, да.
Стига бе! Как ли пък не.
Нямах вина. Голяма забравана бях навремето.
Това какво общо има с автобуса?
Леля Ем е оставила точни инструкции как иска да я погребат.
- В ковчег? - Много ясно.
Но държи да е облечена с роклята.
- Погребението е тази седмица. - И сега?
- Ще оправя нещата. - Ще си признаеш?
Не. Роклята е у мен.
Ще я занеса в къщата на леля Ем и ще я скрия, но нескопосно.
Утре ще я намерят и всички ще заживеят щастливо.
- Освен леля Ем. - Да. А ти какво щеше да ми казваш?
А, да. Помниш ли сайта за запознанства?
- Да. - Откри съвпадение.
- Сериозно? - Да. Туширай малко изненадата.
- Как се казва? - Ейми.
Това е страхотна новина.
Да, но какво следва сега?
Напиши й "здрасти".
Не, абсурд. Само "здрасти"? Не съм такъв човек.
Много го мислиш. Довери ми се.
- Убедена ли си? Ама наистина ли? - Да.
- Пиши. - Добре.
ЗДРАСТИ
- Изпратих го. - Браво.
- Не ми отговаря. Защо? Твоят съвет... - Минала е една минута. Дай й време!
- Тя е. - И какво?
И тя ми написа "здравей".
- И после: "Как си?". - Ето, добро начало, нали?
Сега й пиши какво си правил днес.
- По-добре не. - Защо, какво прави днес?
Ще решиш, че съм странен.
- Вече съм го установила. - Права си.
- Е? - Правих...
- Бюст на Майкъл Фасбендър от пластилин. - Какво?
- Ето го в "Х-Мен". - Ама защо?
Дойде ми музата. И имам много пластилин.
- Да, прав си, спести й го. - Какво тогава?
Бъди какъвто си.
Добре де, бъди почти какъвто си и поизглади странностите.
Добре, бих могъл.
- Аз ли? - Бял костюм...
ВЕДЖИ: ХАРЕСА ЛИ ТИ ВИДЕОТО?
- Да затворя за малко? - Не, моля те, какво да й кажа?
Само за малко...
- Да не изшътка на някого? - Да, това направих.
За пръв път ми е, краката ми треперят.
И аз мечтая да мога да шъткам. Завиждам.
- Трябва да затворя. Ще звънна пак. - Недей. Не, моля те...
По отношение на цвета, има го в червено,
черно, сребристо, зелено, лайм.
Не и в лилаво, което според мен е жалко.
Давай.
"Добре. Благодаря."
"А ти?"
АВТОБУСЪТ СПИРА
00:06 Ч.
Цената на дребно е по-висока от очакваното,
но предвид това, че има и назъбено острие,
както и резервно за смяна, щом се изтъпи...
ГОРДЕЯ СЕ С ВИДЕОТО, НО ВСЕ ПАК КАЖИ КАКВО МИСЛИШ.
СТРАХОТНО Е! НАЙ-ДОБРОТО ДОСЕГА!
- Да сте видели една чанта? - Нямаше нищо тук.
Извинявам се.
Здрасти.
- Здрасти, как е? - Добре.
- Това моята рокля ли е? - Коя?
С която си облечен.
- Тази ли? - Да.
Не, убеден съм, че си е моята.
Добре, ще го кажа другояче. Тази рокля е моя.
Обаче аз съм сигурен, че е моя, странна работа.
- И двамата знаем, че не е вярно. - А как така съм облечен с нея?
Добре, позабавлявахте се. А сега ми я върни...
Стана ми ясна причината. Много съжалявам...
Не може да...
Добре.
- Ако щеш вярвай... - Тя иска среща.
- Какво? - Ейми. Иска да се видим на живо.
Да.
Може би това ще те накара да излезеш.
- Но аз не искам. Затова стоя тук. - Тогава я покани вкъщи.
- В апартамента ми ли? - Да.
Не. Я си представи, че мине добре.
- Ако поиска секс? - И това ли трябва да упражняваме?
- Не, просто... - Хубаво.
Доколкото помня, когато... Сещаш се.
- Какво? - Трябва да си гол.
- Не, аз всъщност се навличам още. - Просто... Слушай.
Само не казвай на никого.
Докато се къпех сутринта и се миех отдолу...
- Открих подутина. - Подутина?
- Може да е рак. Дори съм сигурен. - Не е рак. Какво?
Ще видиш ли? Не така. Направих снимка с телефона.
- Ще погледнеш ли... - Не, няма! Иди на лекар.
Вече бях. Почти.
- Преди все пращах снимки на лекарката ми. - Ясно.
Вероятно съм попрекалил, защото тя ме блокира.
- Но съседът Адам предложи да помогне. - Влез!
Заповядай, Адам.
Благодаря.
Какъв е проблемът?
Задръжте си мисълта.
Докторе, не усещам вкуса на ананаса.
Първо реших, че ананасът е бил кофти, но пробвах друг - и пак нищо.
Добре.
Нека опитаме за последно.
Кажи, ако има нещо, което не разбираш.
- Да. - Махай се.
Напусни.
- Изхвърлила те е? - Не мен, а Адам.
Нека ти пратя снимката, само я погледни и кажи дали е нещо опасно.
- Добре, ще я видя. - Наистина ли?
- Да. - Благодаря ти.
- Ето, изпратих я. Добре ли си? - Не, не съм.
- Откраднаха роклята. - Нали ти си я откраднала?
Не, имам предвид сега. Крадецът е облечен с нея.
Я да видя.
- Отива му. - Дани! Помогни ми.
- Поиска ли си я? - Много ясно.
- И какво? - Той ми изшътка.
Каквото повикало, такова се обадило - класика.
- Изобщо не ми помагаш. - Измислих решение. Разреви се.
- Не искам да правя сцени. - Той е този, който прави сцени.
Изобличи престъплението му и направи подкаст от случката.
- Какво? - Привлечи всички пътници на твоя страна.
- Хората обичат да се възмущават. - Прав си. Точно така ще направя.
- Надъхана си. - Ще вдигна скандал.
- Давай. - Отивам.
И... Затвори.
Здравейте.
Прощавайте, но държа да знаете, че в автобуса има крадец.
Този тук открадна роклята ми.
Ето такава рокля исках за рождения ми ден.
Защо тогава си пожела парфюм? Не съм ясновидец.
Знам, че е късно и всички искате да се приберете,
но ми помогнете, все някой трябва да е видял нещо.
- Има ли такъв? - Простете, че се намесвам...
Напротив, намесете се.
Ако роклята е ваша, къде са неговите дрехи?
Сигурно са под...
Мръдни се. Трябва да са...
- Какво правите? - Знаете ли,
намесата ви е нежелана, не ми се бъркайте, благодаря.
- Спокойно, скъпа, аз ти вярвам. - Благодаря.
- Мъж с рокля - отвратителна гледка. - О, не...
Не го слушайте. Той не е...
Не сме на едно мнение.
- Човек може да носи каквото си иска. - Чудесно, благодаря.
Но в този случай роклята е моя.
Нашият водопроводчик ходи с червило. Въпреки това го черпя с торта.
Това не е...
Не.
Как мина?
Лошо. Успях да настроя целия автобус против мен.
Трябваше да е против него.
- Знам, Дани. - Спокойно, ще измислим нещо.
- А междувременно кажи, нали нямам рак? - Казах ти го вече.
- А как ти се видя? - Не знам, още не съм получила снимката.
Как така? Отдавна ти я изпратих.
- Какво? - О, не.
- Дани, какво? - Боже, не.
Пратил съм я на Ейми!
- Не се смей. Защо се смееш? - Спокойно, няма проблем.
- Как да няма проблем?! - Дръзко е.
Все едно казваш: "Без празни приказки. Да караме по същество.
Харесваш ли тялото ми? Имам ли рак?
- Ако отговорите са "да" и "не", идвай тук". - Ясно.
Хубавото е, че ако тя ти отговори, значи е свястна.
Не, ако ми отговори, значи е луда.
Ето още нещо, което ви свързва.
00:23 Ч.
00:24 Ч.
ИСКАШ ЛИ ДА ИЗЛЕЗЕМ?
Идиот такъв.
Така ли ще я караш?
Затворен тук?
Давай.
Добре. Не е толкова лошо.
Боже мили!
- Как да убедя гълъб да излезе? - Какво?
Нищо.
- Добре ли си? - Не.
- Ейми писа ли ти? - Не, да не повярваш.
- Насам. - Съжалявам.
- Взе ли си роклята? - Не.
- Все има някакъв начин. - Няма. Нищо не ми хрумва.
Леля Ем щеше да знае какво да направи.
Предвид това, което ми разказа за нея,
тя щеше да му я свали от гърба.
Пусни ме!
Не се давай на гадовете, Лиза.
Естествено.
- Това е решението. - Какво?
- Идвай с мен. - Къде отиваме?
Това е моята спирка.
Искам да знаеш, че си ужасен човек и ме принуждаваш да направя това.
Нека всички тук и тези, които ще го гледат онлайн, да знаят,
че този човек е причината за това, което ще последва.
Да, майната ти! Прощавай, как ти е името?
- Тайлър. - Благодаря. Майната ти, Тайлър.
Да, майната ти, Тайлър.
Насочи го към мен, записва.
- Какво? - Дани ще ти обясни.
- Какво става? - Не знам.
Да правим каквото ни казва.
Готови ли сме?
Не!
Добре.
Продължавам.
Взе да му става неудобно.
Стига.
- Какво правиш? - Не си струва.
Навън става студено. Ако ще се правиш на интересна, вземи това.
- Много благодаря. - И без това си нося други дрехи.
Сигурна бях.
Разкарай се.
Стига де!
Чао.
- Успех другия път. - Майната му.
Боже, видя ли ме?
- Това е най-якото нещо, което съм правила. - Да, невероятно беше.
- Мамка му. Това не е моята спирка. - Какво?
Какво беше това?
Не е за разправяне.
Сигурна ли си, че не е влизане с взлом?
Имам ключ. Спокойно, след минутка излизам.
Ще си потърся обувките, преди някой да ги продаде.
Ще ти звънна, като свърша.
Не е истина.
- Страхотна новина. - Казвай.
Враснал косъм е.
- Какво? - Ейми ми писа.
- Стига бе, наистина ли? - Никой не е по-изненадан от мен.
- И какво ти написа? - Че е прекрасен и несмъртоносен косъм.
- Не умирам, Лиза. - Радвам се, Дани.
С какво си облечена?
Оказа се, че повечето вещи на леля Ем са на склад,
та сега мязам на диван от 70-те.
- Какво пък, впечатляваш. - Както и да е, ще затварям.
- Пак по същото време? - Да.
Чао.
Привет отново.
Почивай в мир, щурако.
ПРОСТО ВРАСНАЛ КОСЪМ.
Късмет, мъник.
БЛАГОДАРЯ ЗА ВТОРОТО МНЕНИЕ.
ДА СЕ ВИДИМ, АКО ОЩЕ СИ НАВИТА?
Не е истина.
Превод на субтитрите Боряна Богданова