БЕЗСОННІ НОЧІ
20:45
Цікаво.
Мабуть, підборіддя.
Як жити без підборіддя?
Легко.
Але тоді б твої зуби повипадали з обличчя.
Повір. Я б упорався.
Це все одно значно краще життя, ніж у тебе «без колін».
Дві негнучкі ноги. Смішно.
Як би ти керувала автонавантажувачем?
Це мене не турбує.
Ти не змогла б танцювати брейкданс.
Без нього я теж могла б спокійно жити.
Я легко обійшлася б без колін. Особливо моїх. Ненавиджу їх.
З твоїми колінами все гаразд.
Що ти... Вони ж гігантські.
Коли надіваю леґінси,
то наче я в них запхнула дві капустини.
Цікаво. Мені вони більше схожі на мандарини.
Дякую.
Це Веджі.
Чи купити мені щось в аеропорту?
- Величезний Toblerone. Це ж очевидно. - Очевидно.
Я так чекаю на повернення Веджа.
- Може, й вечерю приготую. - Ти?
Так. Я вмію готувати, Деніеле.
Хай там як, сьогодні важливий вечір.
О котрій прийде Емі?
Після дев'ятої.
Щойно закінчить з останнім клієнтом.
Нагадай, ким вона працює.
- Вона приватна тренерка. - Приватна тренерка.
Я колись зустрічалася з приватним тренером.
Він на прелюдію надівав фітнес-трекер.
Скажу чесно: це вбивало настрій.
Справді? О, згадав.
Який пароль до сайту знайомств?
Хочу проглянути повідомлення,
щоб не повторюватися.
Ясно. «Картопля123».
Картопля123?
Так. Картопля123.
- Картопля123. - То як ти їй пояснив те,
що не можеш виходити з дому?
Тобі сподобається.
Я їй про це не казав.
Денні, скажи. Вона зрозуміє.
Це ж перше побачення.
Скажу, коли все в нас буде серйозно.
Наприклад, у домі пристарілих.
Зрозуміло. А що ти приготуєш на вечерю?
- Куди поставити, Деніеле? - На стіл. Дякую, Адаме.
Адам готуватиме?
Ні. Він просто приніс продукти.
І мені покажи.
- Привіт, Адаме. - Привіт, Лісі.
Як там пожежогасіння?
Добре. Тобто, погано. Пожежі - завжди погано.
Це головне правило.
Давай розповім, що тут.
Я назбирав це зранку. Отже, свіжіше не буває.
- Денні, він сказав «назбирав»? - Нібито.
Ось кропива. Тепер найкраща пора її збирати.
Дивно, що буває пора її їсти.
Це дикий часник і каштани.
Є питання?
- Не знаю, з чого почати... - Особисто я
люблю обсмажити все це в олії і їсти з диким рисом.
У тебе є дикий рис?
- У мене є дикий рис? - Ні. Нема.
Не хвилюйся. Усе буде. Я зараз. Нікуди не йди.
Хіба Адам не багато для тебе робить?
Пере, все купує. А ти його шлеш у ліс по харчі.
Йому подобається допомагати. Я його не зупинятиму.
Ти на ньому їздиш.
Ось. Дикий рис.
Прекрасно. Дякую. Слухай, Адаме,
ми тут говорили...
Без якої частини тіла ти міг би жити?
Адаме.
- Адаме. - Адаме.
Хтозна, без чого б я прожив,
Але точно не зміг би жити без носа.
- Чому? - Мені б його не вистачало.
Я розповідав вам,
як дядько Браян у 90-х працював на будові?
Вони з другом Тревором були на роботі,
коли двометровий лист металу над їхніми головами зіслизнув
і упав, на щастя, не на дядька, але - чик! -
зачепив Тревора
й відтяв йому кінчик носа.
Дядько знайшов той кінчик
і не вагаючись
- Не їж його! - ...запхав собі в рота.
Він поклав його в рота?
- Ну, так треба ж. - Ні, не треба.
- Ні. Нащо так робити? - Не треба.
У роті він краще зберігається.
Ні. Вибач. Це не так.
То що? Твій дядько, смоктав носа товариша?
Це негігієнічно. І що було потім?
Тревора й кінчик відвезли до хірурга,
який його пришив.
Тепер дядько - хрещений Треворової дочки.
Щодо носа - з якихось ракурсів не було видно,
та з інших він був схожий на репнуту сосиску.
Ну, я вже піду.
Мушу заскочити до м-ра Шаміма й допомогти йому залізти у ванну.
Якщо будуть проблеми - я поряд.
- Дякую, Адаме. - Бувай, Лісі!
Бувай.
Цей хлопець занадто милий. Не віриться, що в нього нікого нема.
Про мене ти такого не казала.
Денні, мені важко повірити,
- що з тобою хтось зустрічався. - Розумію.
Я жартую.
Хай краще ця Емі буде достатньо хороша.
І хай не каже, що ти чудний.
Як ти оце щойно сказала?
Так. Але це інше. Мені можна.
Добре. Чесно кажучи, я трохи переляканий.
Розмови,
обмін повідомленнями на відстані
десь 35 км - це вже було страшно.
А це ж вона буде тут, у квартирі, за метр чи два від комода з білизною.
Чекатиме, щоб я розповів щось цікаве.
Це жахливо. Не знаю, як люди таким займаються.
Мені їй нічого розповісти.
Я ж весь час удома. Історій з життя не знаю.
Я наніс забагато крему після гоління,
бо вже є почервоніння й у ніздрях пече.
От скажи, які шанси, що Емі захоче їсти кропиву?
Кропиву, майже точно обпісяну собаками?
Це буде найгірше побачення в історії.
Ні. Воно буде чудове.
До того ж це в мене було найгірше побачення в історії.
Розкажи. Якщо буде цікаво - я видам за свій досвід.
Місце обирав він.
Ми пили пиво, приємно розмовляли.
Потім він запропонував перейти в інше місце.
Так. Авжеж.
І тоді я зрозуміла, що наш столик був не просто столик.
Де ми?
ЛОНДОНСЬКИЙ ПИВОМОБІЛЬ
Це був ще й велосипед.
Він змусив мене крутити педалі 11 км.
І я ще тиждень
ходила, як ковбой, що загубився на парковці.
Так. Погане побачення.
Я цілий тиждень переживаю.
І придумав кілька трюків,
які, гадаю, допоможуть їй почуватися вільніше.
Авжеж придумав. Розповідай.
Добре. Перший.
Зняти всі дверцята на шафках,
щоб вона бачила, що я не ховаю зброї
чи відеокамер.
- Ні. - А якщо отаке?
Може, мені надіти дві пари штанів?
Знаєш що?
Просто повісь замок на ширіньку.
Це її точно заспокоїть.
Чому? Про що це ти? Справді?
Ні! Чоловік без дверцят на шафках
і у двох штанях мене налякав би.
Ти розумієш, чим займаєшся?
- Чим? - Саботуєш побачення.
Я тебе знаю.
Ти займаєшся саморуйнацією,
вважаючи, що мусиш бути нещасним і навіки самотнім.
Це не схоже на мене.
Я - взірець щастя.
Тоді, взірцю щастя, може хоч один вечір
спробуєш провести приємно?
Я ненавиджу, коли мені приємно. Від цього болить живіт.
- Це вона. - Так. Знаю. Чую.
- Добре. - Розслабся.
- І... Це занадто. - Добре.
Залиши. Вони гарні.
Усе добре. Е-е...
- Заспокойся. - Я спокійний.
Не кажи заспокоїтися, бо не заспокоюся.
Не панікуй.
Усе добре. Ти зможеш.
- Гей. - Привіт.
Не говори таким голосом.
Знаю. Замовкни.
Зачекай. Так.
- Дві секунди. - Добре.
Краще.
Це вона. Вона тут.
- То я... Так. - Так. Вона тут.
- Я все розповім. - Добре.
Усе добре. Ти зможеш.
Просто поводься нормально.
Не кажи так.
Вибачте, сер.
Відчиняй.
Емі.
Денні.
- Привіт. - Гей.
- Вибач. Це якесь... - Руки.
Подвійний. Так краще?
Хто це?
Думав, я знаю всіх ваших друзів.
Прошу, заходь. Скоріше. Вибач. Ігноруй його.
Знаю, це важко, але так треба.
Хочеш, я відчиню?
Чого б я цього хотіла?
Не знаю. Може, ти хочеш...
Ну... Якщо тобі...
Якщо що?
Якщо злякаєшся за своє життя. До речі...
Адаме.
- Так? - Це Адам.
- Він... пожежник. - Привіт.
Високий і м'язистий.
Він мене за мить поборе,
тому біжи до нього,
- якщо щось запідозриш. - Денні.
- Так. - Що ти робиш?
Хочу, щоб ти почувалася легко.
Денні. Заспокойся. І, заради бога, налий мені випити.
То... Гаразд.
І повір: якби ти якось дивно повівся,
я б сама за мить надерла тобі зад.
Чудово. Добре. Добре, що сказала.
То мені чекати тут чи...
...мем, я вдарив його ножем у шию. Як ви й сказали. Я вже це розповідав.
Але ви не розповіли, що до цього ви його задушили.
Ви вбили його двічі.
Що ви, мем...
- Прикрий мене. - Добре.
Гей, Ліс. Усе добре?
Гей. Так. Хотіла спитати, чи ти добре долетів.
- Ми ще не злетіли. - Що?
Рейс перенесли.
Пілот загубив кашкета чи щось таке.
- Справа! - Що?
Стріляй прямо в обличчя!
Що ти робиш?
Вибач. Ми з Робом граємо в Dead Zone Seven.
Щоб убити час.
- І зомбі. - Так, визнаю: і зомбі.
А що в тебе?
Нічого. Чекаю тебе з нетерпінням.
- Справді? - Ой, вибач.
Я сказала «тебе»? Ні, Toblerone.
Як мило.
Якщо нас ще затримають, він може й не доїхати.
- Ні. - Так. Чесно, Ліса:
- я ще ніколи не був такий голодний. - Не смій, Веджі.
Toblerone... Думка про нього дає мені сили.
Мені зараз неймовірно нудно.
Зліва!
Ясно. І ти занудився, слухаючи, як мені нудно.
Може, подзвониш Денні? Як завжди.
Тому що він не спить, коли я не сплю.
Але... Сьогодні в нього побачення.
Ясно. Добре. Давно пора.
І я так думаю. Йому це на користь.
Усе, в принципі, добре.
Зачекай, Ліс. Вони прорвалися крізь барикади.
- Напишу тобі, як прилечу. - Добре.
Вибачте. Ми ще кілька хвилин.
21:50
Алло. Усе добре?
Прекрасно.
- Що саме? - Вона.
Це добре.
Я ж через усе хвилювався,
а вона бачить, що я наче неадекват,
і така: «Забий».
Глянула на обісцяну кропиву й каже:
«Замовмо краще китайську їжу».
Я ще не бачив людей з кращим чуттям гумору.
От і чудово.
Так. А ще... з нею так легко говорити.
Чудово. Справді...
- Дивовижно. - Ага.
То коли ви говорите,
що смішного вона каже?
Як... Про що вона жартує?
Який у неї стиль?
Зараз. Вона сказала...
Чесно кажучи, я не міг...
Знаєш, коли не можна сміятися,
от типу в школі, бо насварять...
Я не міг зупинитися. Сміявсь і сміявсь...
Ледь не луснув. От, наприклад...
Як там? Вона така... Вона каже...
Не знаю, чи тобі буде смішно.
Бо таке треба самій чути.
Це з таких жартів. Закінчую.
Певно, думає, чого я так довго.
Поговоримо пізніше. Чао.
Гаразд.
Поппі.
Морозиво.
ДЕННІ ҐІБСОН ЛОГІН
ВІК - 32 РОКИ ПРОФЕСІЯ - ЖУРНАЛІСТ
ПОВІДОМЛЕННЯ
73% ЕМІ
ЯКЩО ЖИТИ БЕЗ ЯКОЇСЬ ЧАСТИНИ ТІЛА -
ТО БЕЗ ЧОГО?
БЕЗ ПАЛЬЦІВ НІГ. КОМУ ВОНИ ПОТРІБНІ?
КРІМ БАЛЕРИН. І ХОББІТІВ.
«Пальці ніг»?
Ти жартуєш.
Аж ніяк. Думаєш, твій котолюб поганий?
Мій сусід щоночі,
рівно о першій, співає в щілину для листів на моїх дверях.
Мабуть, псих.
Так. Але голос гарний.
От і добре.
Ліса... в неї є сусід, який...
Зачекай. Вибач.
ЛІСА ОСҐУД
Про вовка промовка.
Вибач, я...
- Певно, щось важливе. Вибач. - Авжеж.
Гей. Вибач, просто хотіла сказати,
що я відправила тобі посилання на заміну пароля на сайті знайомств.
Подумала, що як хтось зламає мій акаунт,
то й твої листи прочитає. А це було б дуже погано.
Ясно. Дякую.
Ага. То Емі ще в тебе?
Так. Ще в мене.
Прекрасно. Схоже, ти їй дуже подобаєшся.
Якби не подобався,
вона б відправила смс другу, щоб той подзвонив
і сказав, що їй терміново треба кудись їхати.
Ясно. Ніхто не дзвонив.
Бо зазвичай це стається в перші 15 хвилин.
Якщо хтось подзвонить зараз,
це, певно, справді щось термінове.
Дякую, що сказала.
Усе. Повертайся до неї.
Удачі. І - добре провести час.
Так. Бувай.
- Вітаю вас на каналі «Швидкі рецепти». - Привіт.
Це один з моїх улюблених рецептів.
Надзвичайна страва. Вразить кого завгодно.
Готові?
- Готова. - Та спершу
натисніть «лайк» та підпишіться на канал,
щоб дізнаватися про наші відео...
То ми готові?
Досі готові.
Я придумав цей рецепт,
гуляючи квітучими рапсовими полями Ґаньсу.
- Не буду брехати... - Скажи, як його готувати.
Цей спосіб приготування характерний для провінції Сичуань.
Подорож залізницею - чудовий спосіб подивитися Китай,
його красу.
Ніколи не забуду, що сказала мені бабця перед смертю.
Боже. Усім байдуже.
Що ж. Перейдемо до процесу.
Нарешті.
Летіть у Китай п'ятизірковим...
- Ні. - Привіт.
О, привіт. Як там Абердин?
Я бачив лише конференцзал у готелі.
Гарний зал.
- Я привіз шоколад. - Дякую.
- Голодний? - Дуже. Піду куплю білковий батончик.
Власне, я хотіла сама щось приготувати.
Господи, ти не захворіла?
Та ну тебе.
І так постійно.
Були якісь скандали?
Типу, «Що сталося в Абердині, залишиться в Абердині».
Нічого такого. Говорили здебільшого про страховки.
Справді? Яка нудота.
Я думала, на конференціях люди напиваються
й влаштовують оргії в готелях.
- Ти бачила моїх колег. - Та ну. Були хоч якісь плітки?
Як звали ту дівку, що на Різдво цілий вечір гладила тобі руку?
Пола.
Під її будинком точно є підземелля.
- Ні. - Так.
Хоча вона щойно переобладнала підвал.
От бачиш?
Днями... я дивилася програму.
Там одна пара ремонтувала підвал.
Що ти зробив?
Ведж.
- Дуже смачно. - Дуже.
На вигляд - смакота.
Так, мені вдалося відшкребти підгоріле.
Смачного.
- Що таке? - Просто...
Стів з офісу в Мілтон-Кінз.
Поділися жартом.
Авжеж. Вибач.
Учора ввечері вся команда пішла вечеряти.
Ми були дуже голодні й пішли у «Five Guys».
«Five Guys»? Зі мною ти туди не ходиш.
- Так. Вибач. Ми... - Вибач.
- Продовжуй. - Так. І...
У них там автомат з напоями,
де можна обирати, що хочеш.
- Ясно. - Тож Стів...
- Стів підходить... - Ну.
...і змішує...
О боже, ні. Що?
Колу, колу без цукру й дієтичну колу - по третині кожної.
Оце так.
Далі - ще краще.
- Кажи. - Потім
він підходить до працівника,
який дивиться на нього, як на психа.
- Не дивно. - І...
Стів каже...
Стів каже:
«Вибачте. Я маю залежність».
Ого.
Боже мій.
Я думав, нас звідти викинуть.
Авжеж так подумаєш. Це так по-Стівовому.
А ви знайомі?
Ні. Але тепер мені здається, що я його знаю.
О, так. О боже.
Він такий жартівник.
Я в захваті.
А як тобі така ідея...
У мене є карткова гра.
Назва - «Пікантна розмова».
- «Пікантна розмова»? - Так.
Там питання типу: «Де ви втратили цноту».
Ліса подарувала.
Буде весело?
- Буде. - Так?
Авжеж.
Перше питання.
«Найшаленіше місце, де у вас був секс».
У батьківському ліжку.
У мінісубмарині.
У Базілдоні.
Повір, це шалене місто.
«Розкажіть про перше кохання».
Серена Вільямс.
Мені регулярно снилося, як вона пропонує мені
змагання з армреслінгу. І щоразу перемагає.
Дуже конкретний сон.
Диво-жінка. Фігурка.
Так. Я стер наждачкою її костюм.
Щоб побачити голу.
Вийшло не те, що я хотів... зрозуміло чому.
«Ваша найкраща риса».
Об'єм легень.
Я можу затримати подих на 4,5 хвилини.
Оптимізм у всьому. І шикарна дупа.
- Скромно. - А твоя?
Мабуть, те, що я тихий.
Моя сперма.
І ще: я люблю за собою прибирати.
- Дуже сексуально. - Справді?
- Так. - Тоді для повноти образу
додам: я не плутаюся під ногами.
«Найхимерніша сексуальна фантазія».
Є одна, але вона не моя.
Ти вже її знаєш.
О, так. Точно.
Ти ж нікому не розповідала?
Що? Ні. Авжеж ні.
У нього вставало, коли він чув голос Мардж Сімпсон.
Я був дуже п'яний, коли це казав.
«Розкажи те, чого нікому не казав».
Я не знаю, що таке «мем».
«Coldplay» - це непогано.
- Ти чудовисько. Це занадто. - Вибач.
Піду геть з квартири.
Щось мені нічого не спадає на думку.
Ти брешеш. Точно. Ти так треш носа,
- коли щось приховуєш. - Ні.
Скажи що. Що ти приховуєш?
- Скажи, скажи. - Добре.
Пам'ятаєш, як ми були на концерті Майкла Бубле,
і я трохи захопився
й мимохіть випив море еспресо мартіні?
На другий день на пробіжці вони раптом про себе нагадали.
Тоді дещо сталося.
Ще дещо.
Геть.
Рубі! Сюди, мала. Рубі. Де ти?
Рубі.
- Доброго ранку. - Вітаю.
- Рубі. - Я озирнувся
й зрозумів, що діється.
Як це ти наклала таку величезну купу?
Ні! Веджі!
Не смійся. Це не смішно.
Песик був манюнький.
Як, вона думала, він стільки навалив? Що він їв?
DREAMTIME ЧАС СПАТИ
Піду вже спати.
Хочу рано встати, потренуватися.
Вибач.
Добре.
Люблю тебе.
Добраніч.
А тепер бий по-справжньому.
- Я б'ю. - Добре.
Ти це вперше робиш?
А що - видно?
Швидше. Якомога швидше.
Дуже добре.
- Усе? - Так. І - хук!
Ти - труп.
Так. Давай, джеб!
Джеб, джеб. Чудово. Супершвидкість.
Якомога швидше. Ти кращий, ніж думав.
Ведж.
Що?
Я теж ляжу спати.
- Так? - Так.
Прекрасно.
От-от
ви провалитеся в міцний сон.
Дозвольте відкрити для вас щось нове.
Хай мій голос огорне ваше тіло,
коли разом ми будемо занурюватися дедалі глибше,
будемо розкриватися...
Веджі.
Веджере.
Якби ти мусив жити без якоїсь частини тіла - що б обрав?
Подумаю зранку.
Залишилося ще п'ять кілометрів.
Клас. Так...
ЛІСА
- Хто вмер? - Що? Мамо. Ніхто не вмер.
Лісо, ти ж знаєш правила.
Якщо дзвониш після 22:30 - хтось умер.
О, так. Вибач. Забула. Ні. Просто...
Давай, розповідай.
Та нема про що розповідати. Просто дрібничка.
- Я жартую смішно? - Смішно дикувато чи смішно ха-ха?
- Ха-ха. - Ох, Лісо,
це не мене треба питати.
Ти знаєш, як мені неспокійно від сміху.
Ясно. Забудь, що я щось казала.
Як Поппі?
Добре.
А Веджі?
Він багато працює.
Ліс?
Скажи чесно: чому ти дзвониш?
Я вже піду. Таксі чекає.
Мені було цікаво. Приємно й усе таке.
Може, ще зустрінемося? Якщо захочеш.
Так. Я б з радістю...
Справді?
Але - ні, не треба.
Денні, ти милий. Смішний. Дуже дивний. Ти мені подобаєшся.
Це ж ніби добре. Що я зробив не так?
Знаєш, про що ти говорив половину вечора?
Про свою колишню. Ти її не розлюбив.
Хлої? Я ж наче взагалі про Хлої не говорив.
Хлої? Ні. Я про ту, яка тобі цілий вечір дзвонила. Ліса.
Ліса? Ні, ні. Вона не колишня. Ми просто друзі.
Вибач, що кажу чесно, але ви не друзі.
Мені так не здалося.
Чесно, мамо.
У нас із Веджі все добре. Добре.
Ти знаєш, що я думаю про Веджі. Про те, як він до тебе ставиться.
Про те, як він прийняв Поппі, наче рідну.
Може, він не яскрава особистість. Але він надійний.
Думаю, він чудовий.
Я знаю: він чудовий.
Але ти нічого нікому в цьому житті не винна, Ліс.
Якщо ти не впевнена, якщо сумніваєшся,
якщо так - нічого страшного. Це не значить, що ти погана.
Ні, справді. Це просто... через недосипляння.
Зранку буду в нормі.
Добре. Якщо ти впевнена.
- Так. Дякую. - За що?
- За те, що послухала. - Я ж твоя мама.
Так.
І ти ж вважаєш мої жарти смішними?
Не будь до себе сувора.
У нас з батьком не було чуття гумору. Тож ти не винна.
Що? Мамо.
Прекрасно.
Пташки прокинулися. Пошукаю затички для вух.
Знайди. І спробуй ще поспати.
- На добраніч. - Бувай. На добраніч.
У мене добре чуття гумору.
Шкода.
Думаю, ми були б чудовою парою.
Так.
Бувай, Денні.
Бувай, Емі.
Подзвони, якщо якось...
О боже!
Відчини!
Боже. Зачекай.
Будь ласка.
Боже мій. Боже мій.
Адаме! Екстрена ситуація!
Мій палець.
Так. Де він?
Так. Знайшов. Знайшов.
Адаме! Лід!
Не панікуй. Усе добре.
Що ти робиш?
Кому потрібен лід?
ГОЛОСОВЕ ПОВІДОМЛЕННЯ ЛІСА
Привіт. Надіюся, ти добре провів вечір. Просто цікавлюся.
О, і ще: тук-тук.
Ну, Денні. Відповідай. Тук-тук.
Хто там?
- Схиблений не контролі. - Схиблений...
Питай: «Хто схиблений?»
Надіюся, це був хороший вечір. До зв'язку.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко