"Ще бъда твое огледало"? - Точно така.
Благодаря.
Лиза. - Веджи.
Тук си. - Да, извинявай, какво правиш тук?
Ти излезе посред нощ. Отново.
Реших, че може да си тук.
Защо?
Какво има в кутията? - Да... Котка.
Ясно. - Нося я тук, защото...
Не ми обяснявай. Какво става с нас, по дяволите?
Няма ли да ме представиш?
Да.
Да, разбира се.
Лиз.
За мен ли е? - Да. На мястото на Ребека де Морни.
Това е най-милият жест в живота ми.
Ще те извадя от списъка.
Лиза, може ли... - Да, извинявай.
Прощавай. Би ли ни оставил? - Няма да ви преча.
Нищо, бездруго ми се разхождаше.
Беше ми приятно.
Наздраве. - Благодаря.
Ейми е. Остави съобщение и ще ти се обадя.
Здравей, Дани е. Проверявам дали си се прибрала.
Съжалявам за странното развитие на нещата.
Мога да кажа, че е само инцидентно, но би било лъжа.
Ако искаш още от същото, добре.
Ако ли не, мога да се преместя. Чувам, че в Канада е хубаво.
Обади ми се.
Забрави си несесера с гримове. Дано е нарочно.
Лека нощ.
Таен склад? - Господи, не е таен.
Но не знаех за него.
И защо криеш там кончето от татко? - Как защо? Виж го!
Не те плаши нарочно! А и проблемът е друг.
Лъгала си ме. - Най-обикновен склад е, Веджи.
Накара ме да изхвърля старите си вещи, а не исках. Беше компромис.
Не говоря само за склада, а за нас. Държиш се странно след пикника,
а и това тази вечер...
Защо дойде при Дани?
Ами ти? - Не, това е отделен...
Добре де, бях... Не, аз те попитах пръв. Е?
Не спя с него, Веджи. - Знам!
Ако спеше с него, щеше да е по-логично.
Не знаеш какво е партньорът ти да се ококорва
още щом си легнеш.
Сякаш проспивам живота ти.
Поне да спеше с него, та да се ядосам
и да обсъдим проблема, но дори не знам какъв е, камо ли как да го разреша.
Съжалявам, че се отдръпнах напоследък.
Да, отдръпна се. Защото мислеше, че ще ти предложа брак.
Какво?
Защо каза на Веджи за опасенията ми? - Не съм му казал. Как разбра?
Идвал е при теб.
Казал ти е? - Ти откъде знаеше?
От теб. - Не съм ти казвала.
Кога е било? - Когато те арестуваха.
Значи няма да ти предложи? - Явно не, тръгна си.
Мамка му.
Какво беше това?
Нищо. Тръгнал си е с идеята да не се връща ли?
Не знам, взе си раницата.
Добре ли си? - Не.
Като те зарежат първия път, е тежко. - Не съм зарязана!
Не, права си. Първия път, когато те напуснат временно.
И така не е много по-добре! О, боже. Като теб ли ще стана?
Не, за това трябва да те зарежат по-специално.
Така да те унижат, че да не спиш по цели нощи.
ТРИ ГОДИНИ ПО-РАНО
Здравей.
Невил. - Здравей. Дани.
Какво основно си избрал? - Риба, ако не се лъжа.
Явно не съм прочел внимателно. Имало и пиле.
Та търся размяна. Ако чуеш за някого...
Ще ти кажа.
Не е безразсъдна. Разбира се, че не, мамо.
На две годинки е! Трябва да затварям.
Да. Затварям.
Ако някой пита, била съм тук цял ден.
Добре. - Благодаря.
Аз съм Дани. - Лиза, приятно ми е.
И на мен.
Какво пропуснах? - Само предястието. И церемонията.
Виновата. По пък ако си бил на една сватба,
все едно си бил на всички.
Обичате се, сега да се натряскаме.
Виното отворено ли е? - Да.
По-добре ли е?
Много по-добре.
Ще ми кажеш ли нещо честно?
Разбира се. - Имам ли торбички под очите?
Добре си.
От два месеца съм с хронично безсъние.
Сериозно? Ужас. Аз спя като заклан. Виж, събуждането е проблем.
Ако се разплямпам, затова е. - Мислех, че си започнала.
С какво се занимаваш, Дани? - Пиша за "Ню Мюзикъл Експрес".
Сериозно? Много готино.
Устройва ме идеално. Ходя по събития, пия много сайдер
и гледам как свирят мъже с впити дънки.
Идеално. Откъде познаваш младоженците?
Всъщност... - Как е сладурчето ми?
Сладурчето ти е добре.
Това е Лиза. - Беше на моминското парти.
Да, тръгнах си рано. Как си? - Добре. Малко притеснена.
Клоуи е певица. Ще пее тази вечер. - Супер.
Хана ме покани специално. Не можеше ли просто да й подаря тостер?
Аз обичам филийки.
Клоуи пее в рекламата с колата и гепарда. - Стига бе. Ти ли си?
Да. Доби известна популярност, та...
"Известна популярност"? Колко скромно. Хит е. Тя е върхът.
Той е моята клакьорка. Вика за мен от първия ден.
Да се приготвяме. - Добре. Трябва да вървя.
Успех!
Това е Майло. Той й е нещо като мениджър, откакто й потръгна.
Защо е тук? Не е култово събитие.
Иска да го качи в "Ютюб". Щяло да е плюс. Напомняне за корените й.
Но... - Вино?
Може.
Пиле или риба?
Лиза - Невил. Невил - Лиза.
Риба.
Наздраве, Дани. - Наздраве.
Горкият Невил! - Дано е успял да си набави пиле.
Не чу ли? Хванали го да яде от кофите накрая.
От кофите? Де да ме помнеха като човека, разпитващ за менюто.
Не всичко беше ужасно. - Само ужасното помня.
Запозна се с мен.
Е, да. - Прекарахме си добре, смяхме се.
Глупости. - Вярно е.
Да, наистина се посмяхме.
Чакай, не... Написала си в биографичните данни, че пиеш чай?
Какво? Обичам чай! - Всеки обича. Като дишането е.
Далеч не си толкова безинтересна.
Ти какво би написал? - Слушай сега.
"Лиза Осгуд се завръща в редиците на търсещите връзка.
С такова невероятно чувство за хумор
и безупречен моден стил
със сигурност 2019-а ще е нейната година."
Готово.
Получи бляскав отзив от журналист.
Може да има печатни грешки. - Яко.
Наистина ли? И още нещо накрая.
Дали тази снимка те представя в добра светлина?
Какво й е? Когато откриеш огромен чипс, трябва да се похвалиш.
Съгласен съм с теб, но сме малцинство.
Дай да те снимам. - Не, ужас съм.
Не, супер си.
Добре.
Снимай, преди да размисля.
Бързо. - Добре.
Нали? Дори няма да се усетиш. - Секунда.
Да снимам ли? - Да.
Готова ли си? Аз - да. - Добре.
Ще снимаш ли вече? - Да. Готово.
Благодаря.
Сложи си телефона на тих режим, защото ще прегрее.
Ще видим.
Майстор на словото. - Това изобщо не го помня.
Знаеш ли, на онази сватба танцувах за последен път.
Ама така, от сърце.
Да отидем да танцуваме. Какво ни спира?
Страдам от агорафобия. - Но излезе, за да ме намериш.
Онова беше друго. - Как така?
Бях ти нужен.
Добре. - Какво правиш?
Щом не можем да отидем на клуб, клубът ще дойде при нас.
О, не.
Хайде. - Боли ме корем.
Ставай, сами сме.
Остави ме. - Даниъл, ставай.
Не. - Веднага.
Ще си лягам да спя. - Хайде.
Изглежда забавно, но не. Приятна вечер.
Добре де.
Идвай тук. - Издърпваш ме!
Пипнах те.
Сега аз. Тежък си. - Тежък ли?
Сгорещих се. - Като в "Брилянтин".
Ето така ли? - Не, това е от "Треска в събота вечер".
Направи и така. Като Траволта.
Тичащият човек.
Ето така. А сега - ходещият човек.
Роботът. - Давай да видим.
Лош робот.
Много добре. - Не.
Защо не ме виждаш?
От колко време си с Клоуи? - Почти три години.
Виж ти! Доста. Тя ли е жената за теб? - Ами...
Дами и господа, посрещнете Клоуи Уийтън!
Много ви благодаря. Да започваме.
И ако знаете думите, пейте с мен.
Усещам го до себе си, където и да ида, в добри и лоши дни.
Да ти издам една тайна? - Да.
Той е моя пътеводна светлина.
Майчице. - Какво мислиш?
Ако ми предложиш с такъв пръстен, ще те оправя на паркинга.
Това добре ли е? - По принцип.
Малко се притеснявам обаче. - Защо?
Тази вечер ли го планираш? - Не мога да чакам.
Искам аз да разбера какво от другите го отличава
и да кажа на света колко се гордея, че е винаги до мен...
Ще пийна нещо. - Добре.
...сърцето ми в своето е вплел...
НОВО СЪОБЩЕНИЕ ОТ ВЕДЖИ
ВЕДЖИ ТЕ ХАРЕСА
ДА ПИЕМ КАФЕ? МОЖЕШ И ДА ОТКАЖЕШ.
Дами и господа, Клоуи Уийтън!
Отвратително. Звукът е безобразен.
Беше страхотна.
Искаш ли да изчезваме? - Не мога, ще пея още.
После се махаме. В твоята стая или в моята?
Дани е при мен. - В моята тогава.
Нямам търпение да те заведа в Ел Ей. Много ще ти хареса.
Още не съм казала на Дани, така че си мълчи.
Ще го съсипе. - Посвети му песен в новия албум.
Ще му мине.
Нова танцова стъпка в уелски стил.
Кеърфилско трошливо сирене с крекери. Махаме на хората.
Изтръскваме сиренцето и после с уверено движение
раздвижваме таза, таза...
Чакай, не, тъкмо се развихрих.
Чупка, чупка, потръпване...
Толкова ли обичаше Клоуи?
Какво? Не знам. Вече не вярвам в предопределението.
Сродната ми душа може да е в Китай. Там са 1,4 млрд. души. Но не знам езика.
Съжалявам, Дани.
Няма защо, преживях го вече. Кажи-речи.
Не, аз...
Можех да те предпазя.
Забавляваш ли се? - Да.
Ще я вдигна. - Съжалявам.
Ето. - Благодаря.
Добре ли си? - Нищо ми няма.
Пожелай ми късмет.
Какво? Не, Дан. О, боже.
Какво става? - Ще видиш.
Какъв ден! Здравейте.
Казвам се Дами Гибсън. Дами, Дани. Дани Гибсън.
И ако не знаете, това прекрасно момиче е моята приятелка.
Клоуи...
Искам да ти задам един въпрос.
И той е...
Дани, моля те, недей. Не тук.
Аз исках просто...
...да ти разкрия как се чувствам,
да те накарам да ме разбереш...
Раз, два, три.
Да те разочаровам никога не искам, нито пък да те предам,
никога не искам безцелно да се лутам и ти да не си там.
Хайде, няма майтап!
Да те разплаквам никога не искам, нито да те изоставя.
Никога не искам да те лъжа и да те забравя.
Скъпи, да поговорим насаме. - Да, добре.
Какво ти става?
Хвърлям микрофона.
Пардон.
Кой предлага брак по време на чужда сватба и се дъни така?
Кълна се, беше в джоба.
Не ти говоря за пръстена, Дани! Никога нямаше да кажа "да".
Разбирам. И защо?
Вече ми е пределно ясно. Надрастнах те.
Мислех, че следваме една и съща посока.
Но ти си тръгнал наникъде.
Не искам да съм с теб.
Ето те.
Искат мнението ти за дизайна на обложката. - Добре.
За добро е, мой човек.
Не знам дали ти казах,
но намерих пръстена по-късно вечерта.
Оказа се, че си е бил в джоба. Не знам дали вселената се намеси, но...
Не, вселената няма нищо общо с изчезването на пръстена.
Аз го взех. - Какво?
Измъкнах го, когато се наведе за чантата ми.
Не. А после как си го върнала пак в джоба?
Незабелязано, докато се сбогувахме.
Значи си била ти? - Наистина много съжалявам.
Съжаляваш? Как можа!
Не знам, направих го, без да се замисля.
Кой взема... Не, кой краде годежен пръстен, без да се замисли?
Исках да ти спестя унижението. - Нима? Е, издъни се.
И то ужасно. - Не знаех, че ще се качиш на сцената.
Но защо? - Не знам!
Просто така, без причина. - Имаше причина, разбира се!
Имало е, така ли? И каква беше тя?
Кажи! - Тя не те заслужаваше!
Стана ми ясно, че Клоуи те използва.
И не беше честно. Току-що се бяхме запознали,
но си личеше колко мил и забавен човек си.
Харесах те.
В какъв смисъл?
Извинявай, затварям. - Недей...
Здравей.
Не знаех кога ще се върнеш.
Реших да съм тук, когато нашите доведат Попи.
Къде беше?
Тичах в кръг.
Много съжалявам. За всичко.
Исках да ти кажа нещо
и след като вече съм го изрекъл,
да постъпиш както прецениш.
Добре.
Да.
Държа да знаеш...
Става дума за огледало.
За огледало? В смисъл?
Когато погледнеш в огледалото, искам да виждаш мен.
Добре.
Не. Искам да усещаш, че те виждам.
Да, ясно.
Макар да ме няма.
Но понякога ще съм там.
Добре, да.
Не, извинявай. Забрави за огледалото. Дори не беше моя идея.
Добре.
Никога не ми е било лесно да се изразявам.
Знам.
Винаги ще бъда твоят Веджи, Лиз.
Докато ме искаш.
Най-добре да си лягам.
Навъртях солиден километраж.
Грахова супа ли?
Минестроне?
Добре.
С какво е?
Къде ходиш бе, хахо!
Съжалявам, вината е моя. Приятна вечер.
Какво правиш тук?
Не те чувам.
ВЕДЖИ СЕ ВЪРНА
Здрасти. - Здравей.
Извинявай, явно съм настроила пръскачките да пръскат на струя.
Нима? Не бях забелязал.
Така значи...
Да.
Веджи се е върнал?
Да.
Това не значи, че...
Всъщност вече за нищо не съм сигурна.
Да.
Защо дойде?
За да кажа, че...
каквото и да става, ще бъда тук.
И затова дойде чак тук?
Ами аз...
Да.
Добре.
Чао, Лиза. - Чао, Дани.
Всъщност има и още нещо.
Има и още нещо.
Кажи.
Знай, че...
Ще бъда твое огледало.
Но... - Виждам те такава, каквато си.
Сърдечна, мила и забавна откачалка,
която би направила всичко за всеки.
Например да свие годежен пръстен, за да предотврати най-голямата грешка.
Когато имаш нужда някой да ти напомни колко си страхотна, обади ми се.
Чу ли?
Да.
Имаш ли номера ми? - Не съм сигурна.
Изтри ли го? - Май да.
Хубаво, запиши го. 07... Като на всички.
Добре.
Другия път по същото време? - Точно така.
Превод на субтитрите Боряна Богданова