Mattopia!
Vi har ont om tid.
Om du är gammal nog att bära ett redskap, behöver vi dig i fronten.
Jag svor att aldrig hålla i en sån igen.
Tar du hellre köttklubban?
I väg med dig.
-Hur mycket mat har de? -Mer än vi klarar av.
Men det är inte deras mat som är bekymret.
Bekräftar detta.
Jag föreslår att vårt fokus bör ligga på
att genomföra mord av första graden på deras humisar.
Om vi hamnar i knipa, mord av andra graden.
Rotfrukt har rätt.
Vi ska ta upp kampen med de där jävlarna.
Även om svagheten ligger i skröpligheten i deras unkna själar
borde vi sikta på deras slående hjärtan.
Uppfattat. Operation hjärtattack.
Även om vi slår ut deras humisar
är vi fortfarande i numerärt underläge jämfört med deras mat.
Det finns bara ett sätt att vinna kriget.
Det är inte genom att döda humisarna. Det är genom att beslagta dem.
-Inte alls. -De behövs inte.
-Skitsnack. -Jag förstår att ni tvekar.
Och vad ni alla lyckades åstadkomma här på egen hand,
utan humisar, är anmärkningsvärt.
Men jag tror att det Barry försöker säga...
borde komma från Barry.
Allt jag ber om är att vi beväpnar deras humisar.
Vi ska inte bo med dem eller få dem att jobba för oss i stan.
Det vore inte rätt mot er. Det vore inte rätt mot dem.
Det är svårt att erkänna det, men vi är likadana.
De tänker, de känner, de älskar.
Så låt oss samlas som en, klättra upp i deras arslen,
använda dem respektfullt och släppa dem fria.
Att bryta sig in i deras kockpittar kommer inte att bli lätt.
Vem vill förbereda divisionen för analintrång?
Det känns som att jag
har mest praktisk erfarenhet av det här.
Om du ger mig tolv av våra mest falloformade krigare
så fixar jag jobbet.
Vi behöver en distraktion.
Det är där jag kommer in.
Underhållning är den ultimata distraktionen.
Det stör koncentrationen
när nåt sånt här pågår.
-Hör ni. -Han har rätt.
Jag minns inte ens vad jag tänkte på innan det här.
Min film kanske inte lyckades få slut på konflikter för alltid,
men jag lärde mig några bra produktionstrick på vägen, okej?
Strö lite ängladamm...
Rök och speglar kan ge oss övertaget.
Nu rör vi på oss.
Frank, vad tänker du göra?
Jag ska göra upp med Jack.
Jag menade, typ, krigsmässigt, typ, allt vi har fokuserat på.
Men, det verkar vara något som du behöver göra.
Väntar ni på den stora dagen?
Jag gjorde lite mellanmål.
Jag rörde ihop lite av det som fanns kvar i kylboxen.
Jag försökte bena av så mycket mat jag kunde
men det kan finnas några handskar och skor kvar.
Jalapeño Cheez Whiz Fudge Fritters.
Även kända som Jackballs.
De ser ut som stora chokladskitar.
Med tanke på att vi är på väg in
i en all-du-kan-äta krigsbuffé, står jag över.
Strunta i mina Jackballs bara.
Jag har inte varit uppe hela natten
och lagat dem och hoppats att ni skulle gilla dem.
Men inget av det ser ut att hända.
Så glöm det!
Vi ska äta dem.
-Jackballs ser goda ut, eller hur? -Vad?
-Jag tänker inte äta dem. -Visst?
Vad?
Chokladen tar verkligen fram jalapeñon i Cheez Whizen.
Jag visste att de skulle gå åt.
-Hej på dej, Jack. -Hej.
Du behöver inte vara nervös. Vi vill bara ställa några frågor.
För det första, hur står det till mellan dig och Jill?
Och hur skulle du känna om något hemskt hände henne?
Du vet, på grund av dig.
Potatisen säkrad och laddad.
Laddad potatis, det låter bra.
Vi vet väl var de anfaller, eller hur?
Absolut. Tur att vi inte bröt oss in där igen.
Jag ser nåt, något litet.
Nej, den blir större.
Antingen växer den eller kommer närmare.
Nu kommer de! Fram med knivarna!
Vänta.
Nu!
Nej!
Herregud!
Hur fan hittade de den hemliga ingången?
Förlåt, Mattopia. Det här är mitt fel.
Spring för era söta och salta liv.
Två brödrullar i ryggen. Jag slår ut dem.
Vad sägs om det, Jack? Känner du att du lever?
Briljant idé att hota Jill för att få informationen.
Tack, Sherman.
Får jag säga att dina ögon ser extra pigga ut idag.
Tack så mycket.
Melon, nej.
Ni kan ta våra liv, men ni tar aldrig vår frihet!
Nej, Melon.
Vår frihet att diskriminera mat som inte är som vi.
Nej, Melon.
-Bifalles. -Ja.
Rådet har just röstat om en ny åtgärd.
Den mat som dödar Frank förrädaren
får torget uppkallat efter sig.
Vi tar killen till mach 2.
Men det är snabbare än...
Jack, var är du?
Nej.
Jack.
Tack och lov. Jag har så mycket att säga dig.
Nej, inte Jack.
Fan.
Varför är alla efter mig?
Frank, nu fick jag dig.
-Barry, de försöker ta livet av mig. -Det är bra.
Vad i helvete?
Sista kollen. Rulla på.
Hej, humisar.
Vill ni ha Frank?
-Kom och ta honom. -Vad i helvete?
Mera effekter, pumpa ut rök.
Kom igen. Visa dig.
Vart tog de...
Där. Doftkontroller.
Fan också.
Statister.
Är ni ute efter det här arslet?
Kom och ta det.
-Fan också. -Min tand.
Inhopparna fungerade. Konstavdelningen, kom in.
In med soffpotatisarna, nu.
Så där ja. Hur vill du ha potatisen, grabben?
Curtis, se upp!
Förlåt.
Förlåt mig, Curtis.
Jag flyger blint.
Fan också!
Jack.
Lyssna på mig.
Det som började som ett tillfälligt arrangemang blev mer än så.
Känslor blev inblandade som inte...
Kom tillbaka.
Nej.
Varning.
Nu!
Din ruttna tomat.
Inte så länge jag är med.
Nej!
Herregud!
Nej!
Skit.
Det funkar inte, skit också.
Aktivera säkerhetslåset. Motåtgärd 1-1-3.
Kom igen då.
Försiktigt med kopplingen nu.
Jadå.
Aj.
Låt det bara hända.
Så var det med det.
Jack, jag behöver låna din kropp en liten...
Förlåt, älskling. Är du okej?
-Jag vet inte. Blöder jag? -Nej.
-Jag är ledsen. -Nej.
Mr Benson, du lärde mig att läsa.
Förlåt mig.
Det är dags, Barry. Är du redo att utkämpa en dödlig strid?
-Helst inte. -Jill, se upp.
Förlåt.
Nej.
Blockera mera.
Jack, skydda ansiktet bättre.
Nej!
Kom hit med dig.
Det kan inte sluta annorlunda, Barry.
Dijon, om du bryr dig om mig, tvinga mig inte att göra det.
Det här är inte... demokrati.
Du är ett vapen, inget annat.
Vad händer?
Du sa att det inte fanns nån utväg. Jag hittade en.
LAXERMEDEL
Jackballs...
Nu behöver ingen annan dö. Varken människor eller mat.
Nej då.
Det här slutar illa.
Skjut ut!
Motorerna är dränkta!
Herregud.
Förlåt mig.
Herregud, är du okej?
Vi har ont om tid, Jill, så jag ska fatta mig kort.
Ända sedan jag var liten
hade jag en återkommande dröm där jag var ensam i en fyr.
Ingen syntes till på flera mil. Inga fartyg, fiskare...
Det låter gulligt, men väldigt långt.
Med dig känner jag mig inte längre ensam.
Du är min fyr.
Du är mitt ledljus
och ser till att jag inte kör på livets metaforiska grund.
Du är stark, robust
och det behövs ingen fyrvaktare för att få dig att lysa.
Nu kastar vi loss. Jeans och långt hår.
Människor, till husbilen.
Nej, de försöker att fly.
Låt dem inte komma undan.
Den här vägen.
Jack, vänta.
Jag vet, förlåt. Jag ville berätta
att mina Jackballs var fulla av laxermedel,
men jag trodde att någon av er skulle...
Du är en galen jävel, Jack.
Tack för att du gav oss diarré. Nu sticker vi härifrån.
Vi försökte, vi kommer alla att dö.
Lugn. Jag tjuvkopplade farbrors skördetröska ibland, på skoj.
Det funkar på den här också.
Dijon.
Jag har kämpat färdigt.
Om du verkligen vill ta livet av mig, så varsågod och...
Fan, vad i helvete?
Du övergav inte bara vår stad. Du övergav mig också.
Betydde jag inget för dig?
Jag har aldrig träffat nån som fick mig att må så bra.
Sluta huggas. Dra åt helvete.
Jack, hör du mig?
Jag har nåt viktigt att säga dig.
Jag var tvungen att åka.
Jag kunde inte låta oskyldig mat dö.
Se dig omkring. Titta på krigsförlusterna.
Ser du?
Mjölk från min stad som tar sitt sista andetag
låter som mjölk från din stad som gurglar sitt sista andetag.
Jag har spillt min sista öl.
Rör inte alla knivhuggen.
-Den hostade igång. -Snälla, åk inte.
Stanna, så visar vi er mildhet.
Vi jämnar upp ert kaloriintag.
Återinför Taco-tisdagen. Kommer någon annan på något?
Vi kan starta en pickleball-liga.
Vad i helvete?
Fan också!
Frank, ditt rövhål, se vad du har gjort.
Vad jag har gjort?
Det här är ditt galna krig. Släpp mig.
Aldrig!
Varför är du så svårknäckt?
Sluta jävlas med mig. Vad är det med dig?
Vi är alla mat, vi är likadana.
Vet du hur mycket smartare jag är än du?
Hur kan du ens tro att vi är likadana?
För att vi är galna båda två.
Alla är överens. Vi ska rädda vår fallande ledam...
Skit.
Gudskelov att du inte har några ben. Är du okej?
Jadå.
Ni har nog inte blivit presenterade för varandra
i en tortyrfri miljö.
-Det här är Dijon. Min... -Krigarprinsessa.
Vad har jag missat? Vad är det som händer?
Barry, såg du den stora metallfågeln
som kom svepande och stal alla människor?
Titta där.
Gjorde du upp med Jack?
Jag hoppas det.
LESEN JAK FRANK
Finns det mat där ute smart nog
att flyga en UH-60 Black Hawk?
Jag skulle skita på mig nu. Om det fanns nåt kvar i kroppen.
Herrejävlar.
Det är okej. Ni är i säkerhet nu.
Matransonerna vi har här kan inte skada er.
Du måste vara Jack.
Du har en massa fans här.
Har jag?
Jag tror att du pratar om en annan Jack.
Du har gått igenom mycket.
Vi har övervakat varenda rörelse via satellit.
Till och med när Frank och jag...
Varenda steg.
Jag har aldrig sett någon hacka en korv så effektivt.
Om vi tar oss ur det här
lär du föreläsa om det på West Point.
Följ mig.
När matrevolutionen bröt ut
var våra väpnade styrkor sorgligt oförberedda.
Vi hade blicken riktad mot skyn
för att övervaka UFO:n och kinesiska väderballonger.
Vi visste inte att den verkliga fienden
fanns i våra bagerier, våra glassbarer
och i våra egna kylskåp.
Dessa modiga män och kvinnor som ni ser är allt som finns kvar.
Det var inte mycket.
Tack vare er närvaro har vi tio till.
Lyckan har äntligen vänt.
Bara för att ni har oss?
Nej.
För vi har den här.
Otroligt, hur åstadkom ni detta?
Nej, det där är en kaffemaskin.
Det hemliga vapnet är det gigantiska föremålet på andra sidan skölden.
Jag ser det nu. Det är också otroligt.
När vi släpper lös det här på maten
önskar den att den aldrig hade odlats,
förädlats, förpackats eller sålts i lösvikt.
Välkommen till USA:s militär.
Hurra?
Undertexter: Owe Laine
Kreativ ledare Gabriella Ekbom