ECONOMIA MONDIALĂ S-A PRĂBUȘIT CA URMARE A PRIMULUI RĂZBOI MONDIAL.
FASCISMUL SE RĂSPÂNDEȘTE.
OAMENII CAUTĂ CU DISPERARE O CALE DE SCĂPARE.
DR. FRIEDRICH RITTER ȘI DORE STRAUCH PĂRĂSESC GERMANIA ȘI CĂLĂTORESC
ÎN JURUL LUMII PÂNĂ LA INSULA NELOCUITĂ FLOREANA,
DIN ARHIPELAGUL GALAPAGOS.
LUMEA AFLĂ DE VIAȚA RETRASĂ A LUI RITTER DIN SCRISORILE SALE,
CARE SUNT PRELUATE OCAZIONAL DE CÂTE UN VAS ÎN TRECERE.
„CUTIE POȘTALĂ”
MISIUNEA LUI RITTER:
SĂ SCRIE O FILOSOFIE RADICAL NOUĂ
CARE VA SALVA OMENIREA DE EA ÎNSĂȘI.
Care este sensul vieții, de fapt?
Durerea.
În durere găsim adevărul.
Și în adevăr...
mântuirea.
INSPIRAT DE POVEȘTILE CELOR CARE AU SUPRAVIEȚUIT.
Dragă mamă, dacă această scrisoare ajunge la tine,
înseamnă că am vândut tot ce aveam...
și am cumpărat bilete spre Insulele Galapagos.
- Harry! - Sănătatea lui Harry rămâne fragilă,
dar nu ne permitem sanatoriul care i-a fost recomandat.
Iar Heinz este inspirat de căutarea lui Friederich Ritter pentru o viață mai bună.
Asta e Floreana?
La ce te așteptai?
Paradisul?
Am plecat fără să-mi iau rămas bun. Din păcate.
Dar încă o predică despre căsătoria mea
cu un om distrus de război nu aș fi putut suporta.
În sfârșit!
Fac doar ce m-ai învățat: îmi sprijin soțul.
E adevărat. Nu mi-am imaginat viața așa.
Dar nici nu mă așteptam să trebuiască să aleg între chirie și mâncare.
Gata cu asta.
Și ține minte, Harry:
doctorul Ritter nu are dinți, așa că nu te holba la el!
Nu.
Ne schimbăm.
Potrivit relatării, e o drumeție de 45 de minute în sus pe deal.
Probabil crezi că sunt nebună, și poate că sunt.
Sau poate că lumea a înnebunit și evadarea e singurul lucru rațional.
Timpul va decide.
A ta, pentru totdeauna, Margret.
- Se roagă. Ar trebui să plecăm. - Sunt atei.
Scuzați...
Zâmbiți! Harry, și tu.
Scuzați-mă. Numele meu e Heinz Wittmer.
Ea e soția mea, Margret, și fiul meu, Harry.
Dvs. trebuie să fiți doctorul Ritter.
- Și sunteți soția lui, Dore Strauch? - Nu.
- Nu ești Dore? - Ba da, dar nu sunt soția lui.
Căsătoria te îmbolnăvește.
- Ce v-a adus în Floreana? - Dumneavoastră, desigur!
Ne-ați inspirat să luăm viața de la capăt.
Chiar și cu hainele astea de safari și plasele de fluturi?
Scuze, dar asta scria în ziare.
- Ce ziare? - Vă publică scrisorile.
Sunteți o senzație în Germania. De un an deja.
Scria în scrisori că am vrut să fiu singur aici?
Par o cocoșată.
- Mai sunt și altele ca asta? - Da, multe.
Uite...
Haide!
Vă arăt grădina mea.
Mulțumesc.
Fiind vegetarieni stricți, aceasta e singura noastră sursă de hrană.
Plasa ține porcii la distanță.
- Sunt porci aici? - Porci sălbatici, vaci, câini.
Există multe chinuri.
Multe chinuri.
- O mireasă-copil, nu? - Ce-ai spus?
Te văd, îți văd fiul și calculez.
Harry nu e fiul meu. Mama lui a murit. Sunt a doua soție a lui Heinz.
Vrei să-l saluți?
Doamne, chiar atât de plate sunt toate!
Senzaționaliste, dar totuși surprind magia voastră de aici.
Nu e nimic magic în viața noastră de aici. Știi cât a durat asta?
Să faci o grădină? Douăsprezece luni.
- Și apoi problema apei. - Problemă?
Nu există deloc.
Nici lacuri, nici râuri, nimic.
Doar două mici izvoare care colectează apa de ploaie.
Să nu vă lăsați păcăliți de succesul nostru!
Nimeni altcineva nu poate supraviețui aici, viața e crudă, frustrantă.
Eșecul este inevitabil.
Ați adus mâncare?
Nu, nu-l speria, ăla-i un goliath.
Înțepătura lui te poate ucide. Totul aici te poate ucide.
Nu suntem aici de distracție.
Și ce faceți aici, de fapt?
Fiul meu a avut tuberculoză.
Trebuia să meargă la sanatoriu, dar nici eu, ca funcționar public, nu-mi permiteam.
Friederich urăște că țin atât de mult la el.
De ce?
Zice că a iubi un animal e doar o nevoie inutilă de afirmare constantă.
Burro.
- Cât de rea e situația în Germania? - Oribilă.
- Nu, inevitabilă. - Ei, nu știu.
Toată lumea e fericită să lupte pentru libertate. Apoi devenim leneși.
Democrația duce la fascism, care duce la război. Democrație... fascism... război.
Se repetă.
Și găinile noastre.
Iar doamna Strauch s-a vindecat de scleroză multiplă?
Se va vindeca.
Fantastic! Pot să întreb cum?
Tu și restul lumii veți afla,
de îndată ce-mi voi termina manuscrisul.
Uite!
Împrumută-le măgarul tău familiei Wittmer!
Deci, am ajuns.
Puteți dormi în peșteri. Sunt de pe vremea piraților.
Acolo sunteți la adăpost. Iar apa...
Izvorul e acolo.
Măgarul trebuie să se întoarcă diseară sau Dore vă termină pe loc.
Asta e sursa noastră de apă?
Nu-mi plac.
O casnică obișnuită, un birocrat naiv și fiul lor... vai de mine.
Vor avea nevoie de enorm de mult ajutor.
Suntem aici pentru singurătate, și acum familia asta!
Nu e corect față de umanitatea care așteaptă opera ta.
Ce zice Nietzsche despre asta?
Asta e haos în...
„Credeți că vă sfătuiesc să vă iubiți aproapele? ”
- Nu, în niciun caz. - Nu. „Fugiți de aproapele vostru. ”
Le-am aranjat un loc în peșteri.
Doamne...
- Imposibil să cultive ceva acolo sus. - Da. Ești un geniu.
Vor pleca înainte să se termine sezonul ploios.
Urăsc locul ăsta!
Respiră!
Respiră.
Haide!
Același vis?
Heinz, mi-a întârziat.
Deja au trecut trei cicluri.
Ești sigură?
Felicitări, draga mea.
Pleacă de aici! Afară!
Afară!
Totul va fi bine.
Mult timp am vorbit despre
o lume mai bună care există dincolo de înțelegerea noastră.
Creștinii o numesc rai, hindușii nirvana, musulmanii o numesc paradis.
Eu numesc asta o minciună.
Dumnezeu a murit.
- Doar oamenii există. - Salut!
Salut, doctore Ritter!
Dacă vrem o lume mai bună, trebuie...
Scuzați-mă, pot să vă împrumut măgarul?
Trebuie să luăm restul proviziilor, câinii ne-au mâncat totul.
Îmi pare rău, măgarul e ocupat.
Trebuie să îmbunătățim lumea în această viață, nu în următoarea.
- Cum merge scrisul? - Curge din mine, pur și simplu.
Mă bucur să aud.
Suferă, fără îndoială.
Vrei să ne futem?
Piciorul tău bolnav?
- Da, e bine. - Bine, da.
Controlează-ți respirația. Concentrează-te.
- Nu, Dore, închide ochii. - Știu.
- Asupra gândirii tăcute. - Asupra gândirii tăcute.
- Întregul univers... - Întregul univers.
- Predă-te! - Mă predau ție.
Scuze.
Oprește-te.
- Dore. - Atenție!
- Ce e? - Dintele meu e...
- Ce? - Inflamat.
- Dore. - E calm.
- Uită-te la mine! - Mă uit.
Respiră.
Idioților.
Domnișoară...
Barca de acostare e gata și plaja e pregătită.
Vin acum.
Sunt întruchiparea perfecțiunii.
Domnilor...
Vă prezint Hacienda Paradiso.
Aici vom construi.
E perfect, iubirea mea.
Nu-mi vine să cred că am reușit.
Am reușit! Suntem aici!
Suntem pirați.
Suntem pirați!
Haide!
Hacienda Paradiso!
Suntem aici, am reușit!
Excelent...!
Ei bine, au sosit.
Ce facem acum?
Baronesa Eloise Wehrborn de Wagner-Bousquet.
Dore Strauch.
Baronesă...
Mulțumesc, iubire.
Și unde este infamul doctor?
Eu sunt Ritter.
Ziarele nu ți-au făcut dreptate.
Am așteptat mult timp să fiu cu omul care a îmblânzit natura...
și a fondat un regat.
- O casă simplă. - Nu.
Locul ăsta înseamnă atât de mult pentru adepții tăi loiali.
Oriunde merg, Viena, Londra, Paris...
Președinți, miniștri, filozofi în saloane...
Toți vorbesc despre omul genial
care și-a scos dinții pentru a evita inflamațiile.
Și despre femeia cu voință de fier.
Friedrich plus Dore.
Soarele și luna lui.
Împreună, ei creează viitorul civilizației.
Un testament al iubirii, și toată lumea are nevoie de o mare poveste de dragoste.
Se discută despre mine în saloane?
Dar, da!
Discută despre cum civilizația modernă se află în proces de autodistrugere?
- Crezi asta? - Desigur.
Din cenușa distrugerii, adevărata democrație se va ridica,
care nu mai este guvernată de bani, ci de rațiune.
Din rațiune.
Dar, dragule, nu poți avea o cină bună doar cu bun-simț.
Unde plănuiți să campați?
- Desigur, pe plajă. - Nu, nu există apă potabilă acolo.
Vă voi indica cel mai apropiat izvor.
Scuze!
Scuze...
- Ieși de aici! - Locuiesc aici cu familia mea...
și te speli în singura noastră sursă de apă potabilă!
- Ce naiba faci? - Rudy, las-o în pace.
E în regulă.
O mie de scuze. Trebuia să scot sarea de pe mine.
Baronesa Eloise Wehrborn de Wagner-Bousquet.
Noi suntem familia Wittmer. Heinz, Margret.
Cu ce am meritat... această onoare?
Sunt noua voastră vecină. Mulțumesc, scumpule.
Nu chiar aici, desigur.
Până acum!
Nu, îmi construiesc hacienda pe plajă.
Dar Rudy, inginerul meu... salută-l, Rudy!
Rudy zice că durează ceva timp să-ți sapi propria fântână.
Și Robert, garda mea de corp, confirmă.
Deci putem folosi izvorul vostru cât timp vrem noi, nu?
Am corespondență la mine.
Câteva pentru voi, restul pentru Dr. Ritter.
Puteți să i le dați voi?
Excelent.
Salutare!
- Heinz... - Ce-i cu astea?
Sunt deschise. Dore, corespondența e deschisă.
Nu de mine.
- Femeia aia ți le-a dat? - O cunoști?
- A venit ieri, imediat cum a sosit. - De ce nu ți le-a dat ție?
Ca să ne facă să credem că tu ești intrusul.
- Am subestimat-o. - Am fost cu toții generoși...!
Ai luptat în război?
Verdun.
Tranșeele.
Infanteria.
- Atunci ai văzut multe. - Cele mai rele părți ale omului.
Adevărata esență a omului.
Hei, Rudy.
Dacă vrem investitori, avem nevoie de 14 camere, nu de douăsprezece.
Toate cu vedere la mare, fără compromisuri.
Vreau o terasă privată, hamac și lăzi frigorifice pentru șampanie.
Gheața necesită refrigerare,
oameni...
Dar totul e posibil, iubirea mea.
Baronesă?
- Domnule Wittmer, ce plăcere. - Pot vorbi cu dumneavoastră?
Între patru ochi?
Desigur.
Marquis, șezi!
Al lui!
- Băiat bun. - E periculos câinele?
A fost, dar acum e un înger.
Uite, prânzul meu.
I-am pus numele Marchizul de Sade. Marchizule...
Heinz.
Cum vă pot ajuta, domnule Wittmer?
Nu mă mai jucați pe degete împotriva vecinului meu.
I-ați umblat la corespondență ca să creadă că e vina mea. De ce?
De ce credeți că Dr. Ritter mi-a arătat izvorul vostru în loc să-mi dea din al lui?
Da, vrea să vă joace și el pe voi împotriva mea și să ne alunge de pe insulă.
Credeți-mă, într-un an, unul dintre noi va fi plecat.
Sper să nu fiți voi.
Heinz.
Am să-ți arăt ceva.
Marile mele planuri au ajuns pe prima pagină în Ecuador.
„BARONESA CONSTRUIEȘTE UN HOTEL ÎN GALAPAGOS”
Vei construi un hotel aici?
Nu orice hotel. Cel mai exclusivist resort din lume!
Doar pentru milionari.
- Aici? - Îl voi numi Hacienda Paradiso.
Acum suntem în apartamentul nupțial.
- Aici? - Da, aici!
De ce pui aceeași întrebare întruna?
Răbdarea mea cu bărbații care-mi pun la îndoială obiectivele s-a terminat.
Bună dimineața, doctore!
- Porcule. - Ce-ai spus?
Am spus „Bună dimineața, doctore” și „porc”.
Cum îndrăznești! Spune-o din nou! Spune-mi-o în față.
Spune-mi-o direct! Haide! Spune-o!
- Iată-mă. Spune-o acum! - Porc, porc, porc...
Porc. La naiba, Dore, un porc!
- Nu! Afară...! - Nu-l răni!
Legumele.
Afară...!
Margret!
Dă-te din calea țevii!
Țeava!
Mișcă-te!
Ieși, porc nenorocit! Ieși!
Avem lapte.
Și o armă.
Imaginați-vă, doctorul Ritter nu are armă.
„PRIMĂVARA”
Ieși!
Heinz!
Ce?
Uite...
Prima noastră legumă.
Surpriză!
Acum suntem vecini adevărați!
Lasă-mă pe mine.
- Mult mai răcoare aici sus. - Aici, lângă apă, Rudy.
Soțul tău nu trebuie să-și facă griji, e doar până când hacienda mea va fi gata.
Inginerul meu, Rudy, face tot ce poate pentru a găsi un izvor.
Și încep să-mi pierd răbdarea. Nu-i așa, Rudy?
Da.
De ce te-ai căsătorit cu el?
Ești atât de tânără și...
inocentă.
El e...
ca un nap fiert.
Există doar două motive
să te căsătorești cu un bărbat mai în vârstă.
Fie e bogat, fie... știi tu,
bine dotat.
Deci e bine dotat. Bravo!
- N-am spus asta. - Nu trebuie...
Asta e complet nepotrivit!
Între noi, femeile, știi ce-a făcut Robert?
M-a cerut în căsătorie!
Săraca de tine.
Fără compasiune, am nevoie de liniște. Sunt însărcinată.
Vei avea un copil? Aici?
Da.
Asta înseamnă că am nevoie de odihnă.
Și de liniște.
Și de comunitate.
Norocul tău, ospitalitatea e specialitatea noastră. Promit!
Vom avea un copil!
Felicitări!
- Vom avea un copil! - Ador bebelușii!
Să nu mai faci asta!
- Nu! - Vino aici!
- Hacienda, cel mai bun hotel din lume! - În cinstea Reginei din Floreana!
- Unde ai ascuns-o? - Iar se târăște!
Uite!
Mistrețul a fost aici din nou!
Când construiești o societate pe ruinele căderii sale, vor exista eșecuri.
Nu renunța!
Pentru că un om disperat e un om jalnic.
Un om disperat nu poate trage concluzii. Nu poate gândi.
Nu poate...
La naiba.
La naiba, au reușit.
Bună ziua, Wittmer.
Bravo!
Ce surpriză plăcută!
Scuze, probabil v-a deranjat.
Pot să iau capul de vacă?
Îți dau la schimb găinile astea.
Acum?
Doctorul?
Nu vreau să fiu o pacoste, dar îmi veți face onoarea de a vă asista la naștere?
- Mă tem că nu e posibil. - Vă rog.
- Nu. Și ce dacă? - Și dacă...
- Care e sensul vieții? - Poftim?
Vei avea un copil. Există un motiv pentru asta.
Da.
- Pentru că ne dorim. - De ce?
Pentru că familia e totul pentru noi.
De ce?
- Pentru că așa e. - Spune.
- Nu, pentru că așa zice lumea. - Da, lumea.
Încă faci parte din turmă.
O oaie care nu înțelege că lumea...
și valorile ei universale sunt un morman de rahat.
Eu nu mai fac parte din lumea aia și nici nu mai sunt doctor.
Luați-l.
Copii se nasc în fiecare zi.
Există o șansă de trei din cinci ca totul să meargă bine.
Nu mai suntem vegetarieni?
Un vegetarian, Dore, are nevoie de legume ca să mănânce, și trebuie cultivate.
- Ești prea artistic. - Avem ouă și fructe din copaci.
- Iar tu ai prea multă voință de a trăi. - Nu-mi vorbi mie de Schopenhauer.
Voința de a trăi!
- Da, vreau să trăiesc! - Nu, e...
- Vreau să mănânc! - Nu, e...
Ar fi trebuit să-i vezi grădina.
E incredibil ce au reușit să facă. Dar e clar...
Margaret e sănătoasă.
Muncesc din greu pentru noi.
- Nu, pentru o cârjă. O cârjă. - Da.
Ar trebui să meditezi. Scleroza multiplă nu dispare de la sine.
Tu ar trebui să te concentrezi pe manuscrisul tău.
Lumea nu se va sfârși singură.
Sau ai uitat de ce suntem aici?
Robert...
- Harry, ne aduci niște lemne de foc? - Am adus deja.
Nu te deranja.
Fă ce-ți zice mama ta.
Bine.
Da!
Rudy, te rog, încălzește-mi o conservă de vită.
Acum fii cuminte, auzi?
Ham, ham!
N-a mai rămas.
- Vită? - N-au mai rămas conserve.
Nici măcar rom nu mai e.
Cum ai putut să lași să se întâmple asta?
Știi că mănânc doar lucruri de pe continent!
Nu avem.
Nu avem mâncare, nici grădină, nici hotel, nici casă.
Ne-ai futut și apoi ne-ai falimentat!
Pentru curajoasa noastră lideră!
E totul în regulă?
Da, mă descurc bine aici.
Ești tristă.
Nu suntem cu toții?
Dar, baronesă, am crezut...
Puterea nu e nimic...
fără respect.
De aceea am ajuns aici.
Oamenii te respectă doar dacă te respecți pe tine însăți.
Și tu o faci?
Te respecți pe tine însăți?
Mi-aș dori.
- Vino cu mine! - Unde mergi?
Nu pot să alerg.
Ba da, poți.
Diferența dintre frică și curaj este convingerea.
Spune după mine: Sunt întruchiparea perfecțiunii.
- Sunt întruchiparea perfecțiunii. - Spune din nou! Și aleargă!
Aleargă!
Sunt întruchiparea perfecțiunii.
Mă voi face bine!
- Nu trebuie, ești sănătoasă! Spune-o! - Sunt sănătoasă!
Sunt sănătoasă!
Continuă!
Aproape ai ajuns!
Continuă!
Pot să respir!
- Pot să respir! - Ce ți-am spus!
Pot să lucrez la hotelul tău?
Draga mea, poți să fii majordomul meu.
Habar n-am ce înseamnă asta, dar o să zic da.
Aș putea conduce o excursie de observare a păsărilor.
Îți plac păsările?
Le ador!
Mănânci păsări de pe insula asta?
Doamne ferește, nu!
Avem găini.
Desigur.
Și conserve?
Unde te duci?
La vânătoare cu tata.
- Știe tatăl tău că vii? - Sunt bine, serios.
Ia-ți câinele.
Lump!
Haide acum!
Puțină mișcare!
Haide!
Răbdare, micuțule.
Doar câteva săptămâni.
- Ce e? - Nimic.
Harry!
Heinz!
Baronesă!
Ești acolo?
Cineva?
Baronesă?
Da, ce-i acolo?
Cineva?
Manuel?
Rudy?
Liniște, liniște...
- Vine, vine! - Dă-mi drumul!
Heinz?
Heinz!
Heinz, vine copilul!
Harry!
Ajută-mă!
Heinz!
Nu!
Asta-i tot?
Mai sunt doar câteva săptămâni.
Doamna Wittmer e pe punctul de a naște.
Singură!
Are nevoie de ajutor!
- Ajutor! Ajutor! - Manuel!
- Plecăm! - Oprește-te!
- Dar ar putea muri! - Oprește-te!
Ești aici pentru mine!
Nu pentru ea!
Mă ajuți pe mine!
Înțeles?
Ia-l!
Nu!
Haide!
Prinde-l, Lump, prinde-l!
Ia-l!
Doamne!
Margret!
- Doamne... - Heinz?
Haide!
Heinz...
Trezește-te!
Iartă-mă.
Trezește-te!
Ia foarfecă, bandaje și ață!
Margret...
El va ajuta.
Doctore Ritter!
Soția mea a născut, dar e bolnavă.
Îmi pare rău să aud asta.
Dar v-am spus, Floreana nu e un loc pentru bebeluși.
Copilul e bine, e vorba de Margret.
Vă rog.
Vă rog!
Frederick.
Când a avut loc nașterea?
Habar n-am, acum șase ore.
- Nu aveți instrumente? - Nu, n-am venit aici ca să fiu doctor.
Margret.
Sunt eu, Friedrich.
Dureros, nu?
Încă simți contracții?
Bine.
Placenta e blocată în uter. Am nevoie de apă caldă și o lingură.
Da... aici.
Bine.
Ce?
Ceva despre mamă. Doctorul Ritter a venit.
De ce nu l-ai oprit, nu l-ai atacat?
- Ce-ai spus? - Voiam să construiesc un hotel aici.
Idiotule!
Acum sunt prieteni! Din cauza ta!
Patetic. Ești diavolul!
Ești concediat.
Pleacă!
Bine, Margret. Relaxează-te.
Exact.
Ține-o. Margret, relaxează-te.
Încerc s-o desprind. Acum...
intru... în uter...
și scot placenta. Ține-o, Heinz!
Bine.
Gata, draga mea.
Acum trebuie să... curăț.
Să chiuretez cu lingura.
Dragă mamă, nu știu când vei primi asta,
deoarece nicio navă nu a mai sosit de luni de zile.
Dar am vești interesante pentru tine.
Sănătatea lui Harry se stabilizează.
Aerul proaspăt din Floreana ajută, spre marea ușurare a mea și a lui Heinz.
Și sunt atât de fericită să anunț venirea nepotului tău, Rolf.
Se pare că facem din Galapagos un succes.
Te rog să împărtășești vestea bună cu familia.
A ta fiică iubitoare, Margret.
Am vrut să vă felicităm fiul și să-i dăm un mic cadou.
Fii...
amabilă.
Așa se face între vecini.
De asemenea, îmi cer scuze pentru neînțelegere.
Între conducerea hotelului și localnici.
S-a dovedit că angajatul meu este un hoț.
În orice caz, e exilat de pe insulă. Adio!
Așteaptă pe mal într-o barcă de pescuit.
Și cine altcineva ar trebui exilat?
Pentru că ești atât de drăguț.
Pot?
Ești cel mai norocos băiat din lume, știi asta?
Primul băștinaș din Floreana!
Țineți minte!
Vreau să sărbătoresc micul vostru miracol cu un prânz.
Aduceți familia, îi voi invita și pe soții Ritter.
Veniți?
Cel mai bine.
- E vecina noastră. - Și dacă ar fi Împăratul Wilhelm al IV-lea!
Ne-a furat mâncarea în timp ce tu năștea! Singură!
Și de parcă n-ar fi de ajuns, ne dă înapoi propriul nostru terci?
Gândește-te la consecințe dacă spunem nu...!
Sunt periculoși, Heinz.
E doar un prânz. Doar unul.
Bravo.
Bine ați venit, prieteni.
Vă mulțumesc că ați venit la această celebrare monumentală...
la viitoarea Hacienda Paradiso.
Închinăm un pahar...
pentru Rolf...
pentru hacienda mea...
și...
pentru un nou început!
- Noroc! - Noroc!
Și poftă bună.
Asta-i...
o cantitate enormă de mâncare.
Sunt foarte mândră de depozitele mele.
Ritter, ce dinți frumoși ai.
- Mănânci ceva? - Nu.
Margret, povestește-ne despre naștere! A fost o plăcere?
- Plăcere? - Da.
Nu chiar.
- Cum merge cartea ta, doctore Ritter? - Scrii o carte?
Ador cărțile!
Robert, dragule, adu-mi cartea preferată.
Credeam că Lorenz e iubitul tău.
„Portretul lui Dorian Gray” de Oscar Wilde.
O iau cu mine peste tot. O ador, o ador, o ador.
Imaginați-vă să ai capacitatea de a rămâne tânăr pentru totdeauna.
Nu ăsta e mesajul.
- Cartea ta, doctore? - Nu e o carte,
- e o paradigmă complet nouă. - Nu.
Unește filozofia estică și vestică,
e menită să salveze umanitatea de ea însăși.
- Deci e o carte. - Biblia e o carte?
Da.
Cea mai bună.
Poți să-mi dai carnea furată?
De ce te-ai căsătorit cu un plictisitor ca el?
Da. Te-a cerut în căsătorie.
- Aștept cu nerăbdare să-ți citesc cartea. - Aștept cu nerăbdare s-o termin.
Fără aceste întreruperi constante din partea turiștilor.
Nu încă, dragule, dar vor veni.
Și atunci voi avea nevoie de muncitori.
Poate te pot angaja ca filozof al casei.
Te-ai ofensat acum?
Crezi că ești mai presus de mine.
Că intențiile tale sunt mai nobile decât ale mele.
Dar tu și cu mine, deci...
Suntem la fel.
Suntem niște târfe.
Când am sosit, doctore, ai dat căpitanului meu corespondență de dus.
Era pentru familia ta?
Prieteni? Nu, era pentru redacțiile de la Times,
Herald...
Berliner Morgenpost.
Și de ce crezi că faci asta?
Ești în căutarea recunoașterii, la fel ca mine.
Construind cel mai exclusivist hotel din lume.
Pare că merge foarte bine.
Ce faci, Dore?
Personal?
Mai bine ca niciodată, mulțumesc.
Ce face dragul tău Burro?
E ca un copil pentru tine, nu?
E de înțeles, nu ai niciunul adevărat.
N-am vrut niciodată să am copii.
Nu, sunt murdari.
Cu excepția dragilor noștri Harry și Rolf, desigur.
- Dore, vrei să ai copii? - Nu mă interesează.
- Nu te interesează. Dar Dore... - Următorul subiect.
Ce e?
N-ai încercat?
Ei bine, ai încercat. E steril!
E ridicol.
- Asta ar explica multe. - Ea a suferit o histerectomie.
La o baracă.
- De ce spui asta? - Ce?
- Nu contează. - Nu spune asta.
- Nu contează. - E...
De fapt, e o prostie. O prostie completă. Totul de aici.
Mâncarea asta, hotelul ăsta, totul. Plec.
- Dore! Stai jos...! - Ipocrită.
Marquis! La pământ!
Ce faci? Ce faci?!
- Oprește-te! Liniște! - L-am dresat eu.
Haide!
Bine.
Câinii sunt ca bărbații. Întâi trebuie să-i rănești,
apoi să-i vindeci.
Apoi e gata!
Te iubesc pentru totdeauna.
Părăsește-mi insula!
Dacă nu pleci de bunăvoie,
atunci te voi pune în lanțuri și te voi trimite eu însămi!
- Taci! - Baronesă!
Oricât de tentante ar fi lanțurile,
trebuie totuși să te informez că insula nu-ți aparține,
îmi aparține mie.
- Cine zice? - Guvernatorul din Galapagos.
Un om fermecător.
- Fals. - Citește cu voce tare!
Cel mai bine.
„Prin prezenta, acord baronesei Eloise Wehrborn de Wagner-Bousquet...
- 1000 de hectare... - Fals.
pentru a construi Hacienda Paradiso pe orice teren din Floreana. ”
Imposibil.
Eu am primit aprobare doar pentru 16 hectare.
Pentru că-ți lipsește viziunea.
Tot ce vezi, de la plajă până la micul tău petic de pământ, îmi aparține.
Plecăm.
Vrei să spui ceva?
Mulțumesc pentru masă.
Am nevoie de o pușcă.
Îți dau 4,5 kg de orez.
Tu nu vânezi.
Nouă kile.
E adevărat că te-ai căsătorit cu mine doar din acest motiv?
- O lași să te influențeze. - Răspunde-mi.
- De ce faci asta? - Pentru că e important.
Aveam 23 de ani, Heinz.
Locuiam acasă.
Cu...
o soră mai mică deja logodită.
O mamă care-mi amintea constant că sunt...
prea ciudată,
prea timidă, prea fricoasă pentru a deveni vreodată soție.
Nu fusesem sărutată niciodată.
Deci da, m-am căsătorit cu tine pentru că m-ai cerut.
Diavolul ăla.
Frederick...
Nu folosi pușca.
Nu e...
Nu fugi de durere.
Îmbrățișeaz-o.
Durerea ne dă sens.
Durerea ne arată că suntem vii.
„VARA”
Nu vă lăsați tentați de așa-zișii evlavioși dintre noi.
Sunt idoli falși care vor să ne controleze cu moralitatea lor.
Nu trebuie să-i lăsăm să reușească.
Nu vă lăsați seduși nici de hoardele bacanale.
Al căror singur scop în viață e să ne distragă.
Să ne transforme din nou în animale fără minte.
Nu!
Să ne distrugă cu decadență, și de aceea trebuie să-i distrugem noi mai întâi.
Căci scopul nostru e mai nobil.
Cel mai bun.
- Scopul nostru e auto-depășirea. - Nu, ăsta e Nietzsche.
Scopul nostru e să răsturnăm sistemul.
Suferința e scopul nostru.
La naiba, prea banal, prea mărunt.
Scopul nostru e...
Asta a fost singura pe care am găsit-o.
Scuze.
Nu vreau să vă deranjez...
Aveți o bucată de pâine? N-am mâncat de zile întregi. Vă rog!
A luat totul din filme.
Titlul de baronesă, accentul continental,
manierele, poveștile, totul e fals.
A spus că mama ei era o curvă care a abandonat-o la șapte ani.
Era o minciună.
Părinții au dat-o afară pentru că e ca o gaură neagră.
A călătorit prin Europa, profitând de frumusețea ei,
dar a lăsat în urmă doar dezastru.
La sfârșit, i-a rămas doar Parisul.
Forțată să lucreze ca dansatoare ieftină cu pene în spectacole de varietăți.
Și apoi a apărut în viața mea.
- Cum se potrivește Philipson în peisaj? - Lucra în magazinul meu.
Când a rămas fără banii mei,
a citit despre doctorul Ritter. Acesta era destinul nostru.
- Și ai crezut-o? - Da.
Știu.
Știu că sună stupid.
Dar dacă...
Eloise te iubește,
atunci e amețitor.
Viața ta capătă deodată...
un sens divin.
- Unde naiba sunt țigările mele? - Le-ai terminat acum câteva săptămâni.
- Ți-am păstrat mucurile. - Ce făceai acolo sus?
Ce mi-ai spus? Ce minciuni ai spus?
Spui asta, desigur.
Ai cerșit, ai primit mâncare!
- Vor să ne dezbine. - Nu-mi pasă, mi-e foame.
Nu pot controla ploaia, nu sunt un zeu!
Exact asta e, nu ești nimic.
Deus ex machina.
Domnilor,
bine ați venit în Eden!
Doamne.
- Faceți curat! - Da.
- Asta e ceea ce așteptam. - Da, desigur.
Rudy!
Ajută-ne să facem curat!
- De ce? - Pentru că avem vizitatori.
Poate singurul tău bilet de plecare de aici.
Mă bucur să vă revăd, doctore Ritter! Doi ani de la ultima mea expediție!
Totul e înregistrat?
- Da, domnule. - Bine.
Atunci luăm unul dintre butoaiele de poștă și urcăm la Friedo.
Am auzit de seceta severă și am adus apă, cereale, uleiuri,
semințe și conserve de carne...
Allan Hancock.
Frumos.
Un nume atât de scurt pentru cineva cu un iaht atât de mare.
Ei bine, așa facem noi în America.
Înțeleg.
Și ce faci în America, Allan Hancock?
Ei bine, sunt un om cu multe talente. Pasiunea mea reală e explorarea.
Dar sunt și petrolist, dezvoltator imobiliar și regizor de film.
Locuiești la Hollywood?
Dețin Hollywood-ul, doamnă.
O casă la Hollywood?
Dețin totul, de la Brea Tarpits la Laurel Canyon.
Puțin peste 2.500 de hectare, mai mult sau mai puțin.
Ăștia sunt soții Wittmer?
- Minunat. - Bravo!
- Mulțumesc.
- Fantastic! - Doamnelor și domnilor!
Ce onoare să împărtășesc o comunitate atât de uimitoare.
Cu cei mai importanți biologi, botaniști, specialiști în științe marine din lume,
și cu cei mai curajoși oameni pe care-i cunosc.
Doctore Ritter, sunteți un pionier.
Așteptăm cu toții cu nerăbdare opera dvs.
Domnule și doamnă Wittmer,
ați făcut de neconceputul. Primul copil al Floreanei.
În voi, conceptul de „supraviețuire a celui mai adaptat” devine realitate.
Și în final...
Baronesa.
Dr. Ritter poate fi motivul pentru care oamenii au aflat de insulă.
Dar tu... tu ești motivul pentru care privirile rămân aici.
- Pentru toți cei care îndrăznesc să viseze! - Pentru toți cei care îndrăznesc să viseze!
- Bravo. - Poftă bună tuturor!
Uite!
Doamne!
Îl va ruina.
Trebuie să ducem cât mai multă mâncare la Friedo. Haideți!
Luați tot ce puteți, voi lua restul în zori.
Friedrich, oprește-te!
Oprește-te acum!
- Ce? - Oprește-te.
Știu că murim de foame, dar nu suntem așa.
Ar trebui să o aibă ei?
Nu. Prefer să trăiesc după principiile pe care mi le-ai predat.
Ce s-a întâmplat cu tine?
Vreau mâncare.
Nu te-am văzut niciodată atât de panicat.
Allan, dragule, am vrut să-ți arăt niște schițe. Nu poți să mai stai?
Din păcate, avem o expediție pe mare planificată pentru mâine.
Allan!
Pot?
Trebuie să recunosc că am fost sceptic în privința ta.
- Da? - Noii îmbogățiți...
sunt atât de primitivi, din experiența mea.
Dar tu, draga mea, ești un adevărat gentleman.
Baronesă, nu cred că e o idee bună.
Scuze.
Nu.
Doamne.
- E totul în regulă? - Pieptul meu.
- E în regulă? - Mă doare, mă strânge.
Simți?
Nu, eu...
- O să-l chem pe doctor. - Nu mă poate ajuta.
E trist, prietene. Viața aici e atât de singuratică.
Există un singur leac.
Îmi pare rău...
Funcționează tactica asta?
Tactică?
Venim din lumi complet diferite...
Nu!
Suntem amândoi bine educați, amândoi absurd de bogați.
Eloise...
O ador pe baronesă. Cu toții o adorăm. Dar totul e doar teatru.
Aproape că m-ai păcălit, Allan Hancock.
Soț neascultător ce ești!
Așa.
Vino, sărută-mă!
Adio, Eloise. Mă așteaptă o navă.
Vei regreta amarnic!
Nu cred, sunt sigur de asta.
L-ai întrebat? Mă ia cu el?
Investește în hotelul meu, e foarte impresionat.
Acum cară cutiile sus!
- Nu, trebuie să vorbesc cu el! - Cine mi-a furat proprietatea?
- Trebuie să plec... - Taci acum!
Taci acum!
Nimeni nu doarme până când totul nu e în depozitul meu.
Da.
Sunt întruchiparea perfecțiunii.
SACUL POȘTAL
Vino... vino!
E timpul să alegi o tabără.
Cu ce vă pot ajuta, doctore Ritter?
Spune-i băiatului tău să plece.
Își păzește proprietatea.
- PROPRIETATEA MEA! - PROPRIETATEA NOASTRĂ.
Heinz, chiar credeai că va împărți?
- Atât de drăguț! Nu, a vrut să o fure. - Nu-i asculta prostiile.
Așa că murim de foame aici.
Sunt singura căreia îi pasă de interesul nostru.
Vrem ce e al nostru, apoi plecăm.
- Pune-o jos! - Lasă arma!
- Nu ținti spre ea! - Vreau proprietatea mea înapoi!
Tată!
- Harry! - Oprește-te acum!
- Ce faci?! - Opriți-vă, toți!
Vă rog!
Unde ai fost?
Nu te voi lăsa să ne distrugi.
Mă duc la vânătoare.
Nu lași nimic pentru găinile mele?
Dă-le asta.
- Nu, asta-i stricată. - Acră.
Nu hrănesc găinile cu așa ceva.
Le face bine. Nu irosesc carne pe găini.
Mănâncă!
Rudy?
Rudy.
Ieși, te rog, doar pentru o clipă.
- E abuz. - Vreau doar să vorbim.
Nu fi prost.
Târziu.
Nu voi uita niciodată sentimentul pe care l-am avut când ne-am cunoscut.
M-ai făcut să cred că am...
ceva măreț de oferit lumii.
Ia-o.
Ce e?
Haine și mâncare.
Poți să pleci dacă vrei.
N-am avut niciodată intenția să te opresc.
Ai nevoie de altceva înainte să plec?
Ce e?
Stai liniștită.
- E ceva în grădină. - Un mistreț?
La naiba, și apa noastră.
Nu...
Frederick!
Vino să vezi!
Ți-am spus să nu le dai mâncare stricată!
Vino aici acum!
Burro...
Burro?
Unde e Burro?
Burro!
Margret!
- L-ai văzut? L-ai văzut pe Burro? - Nu... ce?
L-ai văzut?
Nu... ce?
Cineva l-a luat.
Oricine a făcut-o, îl voi ucide cu mâinile mele!
Harry, ajut-o!
- Cineva l-a ucis. E mort. - Cavalerule!
- Știu că e mort. - A căzut.
Doamne.
Uite!
Deci.
Eu am fost.
- Idiotule! - Era întuneric.
- N-am văzut... - Oprește-te!
Ai avut dreptate.
E timpul să alegi o parte.
Eloise.
Dore e devastată, Heinz a dus-o acasă.
- Ritter îl suspectează pe Heinz? - În curând se vor sugruma unul pe altul.
Ai reușit!
Nu știu cum, dar ai reușit.
Ai reușit!
Ai reușit.
Vă rog, vă rog, nu-mi faceți rău, nu-mi faceți rău!
Ea m-a pus s-o fac.
A spus că pot să mă întorc acasă.
Îmi pare atât de rău.
Vă rog, vreau doar să plec acasă!
Trebuie să consolidăm acoperișul pentru sezonul ploios.
Mergeți în vale și adunați iarbă.
Nu?
Da, amândoi.
Va fi prima mare aventură a lui Rolf. Haide, Lump!
Haide!
- Vorbim, așa cum am stabilit, bine? - Vorbim.
Baronesă!
Un cuvânt!
Întoarce-te mai târziu!
Nu poate aștepta.
Acum imediat!
Baronesă?
Doamne!
Ce eliberare!
De luni de zile încerc să scap de el.
Era violent.
Manipulator, dominator.
Era tot ceea ce fugeam în Paris.
Domnilor, aș dori să vă fac o ofertă.
Vreau să vă ofer...
o parte egală din Hacienda Paradiso.
Un sfert fiecare.
V-ați dovedit cu toții valoarea și abilitatea mai mult decât suficient,
și, de asemenea, capacitatea de a supraviețui.
S-o facem oficial. Iau un pix.
Nu-i voi spune nimic lui Dore despre asta.
Și nici ție, Margret.
Trebuie să spunem ceva totuși.
Au plecat!
- Au plecat. - Cine a plecat?
Eloise a spus ieri că ea și cu Philippson pleacă cu o navă.
N-am crezut, dar când m-am trezit, dispăruseră.
Cine mi-a scris această scrisoare?
De?
E scrisul lui Robert.
Baronesa a părăsit insula?
Da, cu o barcă.
- N-am văzut nicio barcă. - Nici eu.
Nici eu.
Ei bine, a plecat.
Îi vând lucrurile.
- A plecat fără haine. - Și-a luat bijuteriile.
Ea, care ținea atât de mult la bunurile ei, a luat foarte puține cu ea.
Aduc mâncarea mea și cumpăr tacâmurile,
două covoare și masa de sufragerie.
100 de sucres.
500.
125.
400.
150.
300.
200.
Vrei să plec. Asta costă.
- 250, ultima ofertă. - Îți dau 225.
Ce faci? Crezi că sunt prost?
Te va înșela.
Vine el?
Doctorul Ritter.
Cu ce?
Crimă.
Nici măcar nu știm dacă sunt morți.
Să o luăm de la capăt?
Am auzit un foc de armă.
Ieri.
Înainte de a mă culca, am verificat pușca ta.
Era încă încărcată.
Am verificat muniția, totul era încă acolo.
Deci tu nu ai tras.
Cine altcineva are o pușcă? Rudy Lorenz? Nu.
Doctorul Ritter?
Nu eu am vrut s-o confrunt. A fost Philippson.
- Doctorul Ritter... - Oprește-te.
Va scrie guvernatorului. Și va veni aici. Ce se întâmplă atunci?
Trebuie să mă părăsești.
Și unde atunci?
Am construit totul aici, pe insulă.
Deși au făcut tot ce-au putut ca să ne distrugă totul.
N-au reușit.
Și nici nu vor reuși.
Pentru că suntem o familie.
Scrisoarea mea e în cutie.
În curând va sosi o navă și atunci totul se va termina.
Te părăsesc.
Nu glumesc.
Știu, nu ai simțul umorului.
De aceea e atât de amuzant.
Am venit aici să realizăm ceva măreț.
Dar tu îți irosești zilele încercând să-ți păcălești vecinii.
Mi-au distrus viața.
Nu, Frederick.
Ți-ai distrus singur viața.
Ai trădat cauza.
Te doare?
- Nu atinge! - Durere de dinți?
- Nu atinge! - Urma să înfruntăm durerea aici.
Acum rezolvăm problemele.
Le înfruntăm.
E durerea mea! S-o depășesc, s-o îndur.
„Dintre toate cele scrise... ” cum sună...
„Iubește doar ceea ce e scris cu sângele cuiva. ”
- Cine a spus asta? - Nu-l cita!
- Doar îl faci de rușine. - Cine a spus asta?
Trădătorule.
Nenorocit de trădător!
Du-te dracului.
Ai de gând s-o faci?
Idiotule.
Uite!
Iat-o.
Heinz a vorbit despre găini bolnave. Cum sunt?
Nu. Friederich zice că sunt comestibile dacă sunt gătite.
Atunci pentru ouă?
Nu, nu.
Ce ți-a spus doctorul Ritter despre baronesă?
Că a ucis-o?
Fii atentă.
Te minte.
E un om periculos, Dore.
Friederich Ritter și-a dedicat viața...
non-violenței.
Atunci de ce ne-a cumpărat o pușcă?
Pentru că am trăit în circumstanțe speciale.
Și ce s-a întâmplat cu dinții tăi?
- Erau inflamați. - Am antiseptice. Te rog...!
Te vei preface că ești prietenă?
- Nu ești. - Dar nici dușmanul tău nu sunt.
Dr. Ritter e foarte deștept. Probabil are un plan să ne alunge de pe insulă.
Dar apoi ce?
Atunci rămâi doar tu.
Și el.
Și liniștea sufletească pe care o aveam înainte să-l iei tu.
E o greșeală comună să crezi că poți elimina toxinele din carnea stricată gătind-o.
Sigur, bacteriile mor.
Dar nu și toxinele pe care le-au lăsat în carne.
Salut!
Ajutor!
Salut!
Vă plătesc 50 de sucres să mă duceți în Isabela.
- E împotriva curentului. - Nu, vă rog...
100 de sucres!
- Nu e suficient combustibil. - 200!
Cumpărat.
Da.
O simt...
Am avut o revelație nebună.
Omul e întotdeauna plasat deasupra animalului. De Nietzsche, de creștini...
Dar instinctele noastre animalice sunt adevărul nostru profund!
Vânăm, luptăm, ne futem.
- Ucidem. Ăsta e sensul vieții. - Da.
Timp de zece mii de ani...
- am fugit de noi înșine. - Da.
Nu mai e cazul.
- Sărbătorim cu pui? - Excelentă idee.
Mor de foame.
Simt că s-a deschis un spațiu uriaș în creierul meu,
inundat de idei noi.
Mă simt mai mare, renăscut.
- Nu vrei să guști? - Nu.
Încă îmi sângerează gingiile.
Cu atât mai mult pentru mine.
Toți anii noștri de greutăți au dus la acest moment.
- Dore? - E vorba de Friederich.
E foarte bolnav.
Trebuie să vii.
Poți să vii?
Harry? Cheamă-l pe tatăl tău.
Ce s-a întâmplat?
Toxiinfecție alimentară.
Un accident nevinovat.
Haide, Harry, să mergem.
Uite?
Cred că ar trebui să vii.
Frederick.
Nu.
Acum ești nemuritor.
Vezi?
Eu...
te blestem...
cu ultima mea...
suflare.
Nemuritor.
„TOAMNA”
Atenție! Fugiți, e guvernatorul!
În casă!
Singur!
- Nu-mi pierde timpul! Citește asta! - Nu semnez niciodată asta.
Señor Wittmer, știu ce ai făcut.
Soția!
Este doamna!
Soțul dvs. a ucis-o pe baronesă.
A făcut-o?
- Și cine v-a spus asta? - Doctorul Ritter.
„CRIMĂ PE FLOREANA” de Dr. Friedrich Ritter
A scris o scrisoare. Un pescar a adus-o săptămâna trecută.
- Și credeți prostiile astea? - Dore Strauch a confirmat.
Vă întrebați de ce doctorul Ritter e mort acum?
Toxiinfecție alimentară.
Un om care a supraviețuit aici 4 ani mănâncă deodată pui stricat ca un amator?
A spus Dore că i-am dat găini sănătoase cu o zi înainte?
Uitați-vă la fapte: doctorul Ritter e mort.
Rudy Lorenz a vândut lucrurile baronesei și s-a mutat, iar Dore e terminată.
Dar noi, familia Wittmer, care ne înțelegem cu toată lumea,
nu am fugit,
nu am făcut nimic suspect... suntem noi principalii suspecți?!
Domnii își vor cere scuze, cu siguranță.
Sunteți ultimii rămași aici.
Sunteți siguri că nu vreți să plecați?
Aici e casa noastră.
Atunci plecăm!
TRUPURILE BARONESEI ȘI
ALE LUI ROBERT PHILIPPSON NU AU FOST GĂSITE NICIODATĂ.
DORE STRAUCH SE ÎNTOARCE ÎN GERMANIA,
UNDE MOARE DE SCLEROZĂ MULTIPLĂ ÎN 1943.
ÎNAINTE DE A MURI, DORE ÎȘI PUBLICĂ
PROPRIA VERSIUNE A EVENIMENTELOR DE PE FLOREANA.
MARGRET WITTMER A RĂSPUNS CU PROPRIA CARTE, CARE CONTRAZICEA RELATAREA LUI DORE.
RUDY LORENZ NU A AJUNS NICIODATĂ ÎN ISABELA.
EL ȘI CĂPITANUL AU FOST GĂSIȚI LA 150 DE MILE MARINE DE FLOREANA.
BARCA LOR A RĂMAS FĂRĂ COMBUSTIBIL ȘI A PLUTIT ÎN DERIVĂ.
MARGRET WITTMER A TRĂIT PE FLOREANA PÂNĂ LA MOARTEA SA, ÎN 2000.
AVEA 96 DE ANI.
DESCENDENȚII EI ÎNCĂ TRĂIESC ACOLO.
ACEȘTIA ADMINISTREAZĂ UN MIC HOTEL TURISTIC.
EDENUL
Traducerea și adaptarea: MEOO Team
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania