ЗВЕРНЕННЯ ПРЕЗИДЕНТА РЕСПУБЛІКИ
Француженки й французи,
дорогі співвітчизники.
Сьогодні я залишаю посаду президента Республіки
з важким серцем.
Я не приховую, що залюбки лишився б на третій термін, та…
Очевидно, це «недемократично».
Що ж.
Отже, чи все мені вдалося
за ці дві каденції? Ні.
Чи припускався я помилок? Так.
Мій роман з Маґалі був прикрим непорозумінням.
Чи брехав я вам?
Так.
Так, та чи не важливіше те, що зрештою я все визнав,
коли Маґалі передала ЗМІ докази, які вона мала?
Дорогі співвітчизники, наостанок скажу дещо про братерство.
Не всі проблеми Франції пов'язані з іммігрантами.
Не завжди.
Дехто з них — це навіть шанс для нашої країни,
як-от мій наступник, наш новий президент, Стефан Бле.
Він француз, звісно.
Але він чорний. І я в захваті від цього.
Це людина пряма, чесна, дуже енергійна.
І я впевнений, він зуміє керувати державою
з усією тропічною ласкавістю.
Я буду президентом білих, чорних,
буржуазної богеми, жінок, жінок у хіджабі,
покидьків, карликів, рудих.
Я буду президентом, який ніколи не здасться.
Я нікого з вас не кину.
Ні в містах, ні в селах, ні в Заморських володіннях.
І я виконаю головну обіцянку — «Їжте гарно та задармо».
Хай живе Франція. Хай живе Республіка.
Салам, шалом, бувайте!
Усі разом.
Так.
ОФІС ПРЕЗИДЕНТА
-То я не перший чорний тут? -А хіба це не завтра?
Та завтра, тьотю.
Ми прийшли прорепетирувати.
Стефан Бле, президент.
-Сорона. Дуже приємно. -Навзаєм, тьотю.
-Вітаю, пане президенте. -Добрий день.
-Як голова вашої охорони я… -Спів.
-Перепрошую?
Співголова.
Гаразд. Маю сказати, що нам треба поквапитися.
Скоро інавгурація. Заходи безпеки не готові…
Я вважаю, що передусім треба підготувати твою промову, гаразд?
Я тут дещо накидала. Тримай.
Ясмін, можна тебе на хвилинку?
Насправді я так не люблю всі ці тексти.
Я вірю в силу хіп-хопу.
Думаю, якщо на церемонії я виступлю з фристайлом,
присягаюся, люди будуть у захваті.
-Ні. -Це ввійде в історію.
Жодних імпровізацій чи фристайлу. Буде написаний текст.
І говоріть краще коротко.
Чим менше вас бачать, тим краще.
Зважаючи на погрози, не слід ризикувати.
-Білі супремасисти? -Так?
Передусім, але також джихадисти, виживальники, роялісти
та зоозахисники — усі, хто завгодно.
Я такого ще не бачила.
Але ж ти до такого звикла? Нічого страшного.
Так, звичайно. Річ у тім, що коли вас обрали,
колишній голова охорони звільнився.
Його заступник теж.
-І вся команда. -Отже, ти новенька?
Так, як і ви. Будемо вчитися разом.
Скоріше разом загинемо.
Стефане, я ж просив пістолет.
У жодному разі.
Нема дозволу — нема зброї.
Пакунок для президента.
Вибухотехніки перевірили.
Це банан.
У ньому щось є.
Ого, ці чуваки реально влипли.
«Повертайся в Конго їсти банани
і співати з "Креольською компанією", брудна мавпо.
О-о-о-а-а-а.
О-а-о-о-а…»
Це так мавпи кричать.
Так, точно.
Мені здається очевидним, пане президенте, що це вам погрожують.
Часто люди натякають на подібність між чорними та мавпами.
Що неправда.
До речі, ми завжди можемо провести інавгурацію в зумі.
Ні, ми виросли на вулиці.
-Ми нікого не боїмося. -Так.
На інавгурації я буду власною особистою персоною.
Це якісь аматори.
Чому?
«Креольська компанія» і Конго.
Вони ніяк не пов'язані. Усе гаразд. Жодних проблем.
НА СВОЄМУ МІСЦІ
АВТОРИ СЕРІАЛУ — ЖАН-ПАСКАЛЬ ЗАДІ ТА ФРАНСУА ЮЗАН
Стефан Бле, президент Бле, за добу буде в Єлисейському палаці.
І це справжній стрибок у невідомість.
Сподіваємося, не в порожнечу,
оскільки слоган «Їжте гарно та задармо» —
це, звісно, чудово, але на це немає грошей.
Ніхто не знає, який у нього план дій.
На парламентських виборах — а ми знаємо політику, —
на нього чекає повний провал.
Його вибрали, але явка була рекордно низькою.
Він має менше двох місяців, щоб стати реальним президентом
і переконати французів.
Куди спішити? Ми виграли. Порадіймо трохи, га?
Нічого ми ще не виграли.
Без більшості в Асамблеї про «Їжте гарно та задармо» можеш забути.
Ні, якщо я щось і зроблю, то саме це. Повір.
Гаразд, тоді ми мусимо шукати підтримку
і лівого прем'єр-міністра з реальною партією.
Вибір невеликий. Буде або Андреї…
З тобою все гаразд?
Нізащо. Знаєш, що за ним тягнеться? Це фігня, кажу тобі.
Гаразд.
-Так. -Тоді Корін Дуаньє.
Роккі Бальбоа разом з Аполло Крідом?
Звичайно, в «Роккі 3».
Чудове зауваження. Подзвони й запропонуй.
Вона не має телефону. Тому ми і їдемо до неї.
Ого.
А ти молодець.
Ти справжня голова
за цієї хусткою.
Яка не просто хустка, зрештою.
Не просто хустка.
Мені спочатку треба дещо владнати на районі.
Що? Ти що, нам ніколи.
Як це — ніколи? Я президент і роблю, що хочу. Розслабся.
Пане президенте, як щодо ваших реформ?
Пане президенте, ви будете одягатися інакше?
-Носитимете краватки? -У вас є прем'єр-міністр?
Як справи, сестро? Альхамдулілля.
Дайте їй сказати.
-Такий протокол. -Усе гаразд.
Пані, перепрошую. Я розмовляю зі Стефаном.
-Салам алейкум. -Салам, це я.
-Це блюзнірство. -Іди ти.
Візьми мене назад у команду. Я змінився, чесно.
Я тепер зовсім інша людина.
Я був на Антильських островах.
-Працював над собою. -Вибори були два тижні тому.
Можна змінитися швидко. Це як швидке читання.
Я справді змінився. Знаєш, як кажуть мої?
Це означає, що ми дві різні річки, що течуть окремо,
але обидві впадають в одне море.
Разом, в одному напрямку. Удвох. Ну ж бо, Стефане.
-Не треба, нас знімають. -У нас не один напрямок.
-Ми потрібні один одному. -Слухай…
-Ти мені не потрібен. -Га?
-Заберіть його, будь ласка. -Ходімо.
Чекайте, це не ісламофобія. Він антилець, я його добре знаю.
Я метис, а ти брудний расист. Антилофоб.
-Пусти. -Пане, будь ласка. Досить!
Ану пусти мене!
Заспокойтеся, будь ласка.
Пане.
Годі! Я не можу дихати!
Оце я називаю афро.
Поглянь на цю форму, об'єм, довжину.
От чорт. Вибач, я на дві секунди.
Як справи?
Можеш нас залишити?
А, так.
Може, трохи далі, ні?
Охороняємо периметр.
-У тебе навіть навушника немає. -Та нічого, я тренуюся.
-Прийдеш завтра на інавгурацію? -Кажу тобі ще раз: ні.
Якщо це через Ламіна, гаразд.
Хай виконує громадські роботи на кухні в Єлисейському палаці.
Окей, ви всі щасливі, але я — ні.
Мені дуже подобалося моє життя.
Було так спокійно. Тепер буде казна-що.
Нічого не зміниться.
Усе буде, як раніше. На розслабоні. Правда.
Відійдіть!
Добре, не на розслабоні, але принаймні ми будемо разом.
Ми ще не встигли створити сім'ю,
але я сумую, ти знаєш.
-Маріон, я сумую за тобою. -Ти маєш прийти на інавгурацію.
Невідомо, скільки лишилось.
А ти не в курсі? Ніхто не знає, коли його можуть…
Припини.
Він перебільшує, але нам прислали коробку, в якій був банан і куля.
-Такий тут звичай. -Це нормально.
Слухай, ти президент, і ти цього хотів.
Я ніколи не хотіла бути першою леді.
-Ніколи не хотіла. Тому удачі. -Чекай.
Так, ідіть, влаштуйте їм шоу. Ну ж бо, виходьте надвір.
Стефане, йди, будь ласка.
ЗА МАЙБУТНЄ ЗА ПЛАНЕТУ
Ворог зайшов.
-Нічого собі. -Геть, тобі тут не раді.
Жан-Кароль, ворогів тут немає, тут є тільки конкуренти.
Привіт, Стефане.
-Хтось має літеру Е? -У мене є одна.
Ми перероблюємо плакати
до парламентських виборів — це екологічно, круто,
але літери V, G, A — це біда.
Ну, що ж.
До речі, щодо виборів. Ти б не хотіла об'єднатися?
-Будеш прем'єром. -Прем'єркою.
-Прем'єр-міністром. -Міністркою.
-Прем'єр-міністркою. Це ж те саме. -Справа це в цьому.
Ну, або так, або ультраправі.
Ні, я не відмовляюся, але я маю певні умови.
А саме: кінець ядерної енергетики,
зменшення авіарейсів на 50 %
і обов'язковий дозвіл на третю дитину,
бо люди заводять одну, другу, третю дитину…
Я з тобою повністю згоден.
Я хочу лиш закон «Їжте гарно та задармо».
-Так. -Підняти зарплати освітянам у передмістях.
-Всілякі соціальні штуки. -Чудова ідея.
А далі — роби, що хочеш. На інавгурацію прийдеш?
Не можу. Зможеш перенести?
Ні, не зможу.
-Добре, завтра буду. -Корін! Моя ти дівчинка.
Що? Більше жодних «моя дівчинка» й «моя кралечка». Це в минулому.
Я не твоя власність, Стефане.
Гаразд, це просто така фраза.
Гівняна фраза.
-Добре. -Треба припиняти.
-Добре. -Якщо хочеш, можеш казати «мій член».
Ти що, зробила операцію?
Ні, це щоб ти казав про свій член.
-А, я аж злякався. -Злякався? Чому?
Що тебе злякало? Перехід?
У тебе якісь проблеми?
-Ні. -Кажи правду.
Сьогодні важливий день для президента Бле.
Цей звичайний аніматор, представник меншини,
якого три місяці тому ніхто не знав,
переміг всупереч усім прогнозам.
Сьогодні він офіційно стане 26-м президентом Французької Республіки.
Але перед ним багато викликів.
Яка його програма?
Чи зможе він реалізувати «Їжте гарно та задармо»?
Чи виграє він парламентські вибори, не маючи навіть політичної партії?
І передусім — чи вдасться йому вижити?
Чому ти біжиш біля машини?
-Га? -Чому ти біжиш біля машини?
Слухай, це моя робота. На тебе ж готується терористичний замах.
Молодець. Тепер вони знають, у якій я.
Чорт, а він не дурний.
Пане президенте, сюди, будь ласка.
Сюди, пане президенте.
-Погляньте сюди. -Сюди, пане президенте.
Сюди!
Пане президенте.
Вітаю, пане президенте.
Оберніться.
Гаразд. Будеш п'ять років просувати вуличний стиль?
Я просто буду собою. Хлопцем з вулиці. Все в нормі.
Ясно, чуваче. Порядок.
Усміхніться, будь ласка.
На районі.
Поверніться сюди.
-Можемо вже зайти? -Так.
Але всередині буде не набагато безпечніше.
Усміхайся, здорованю.
Пане Президенте, сюди!
Розслабся.
-Я стараюсь. -Не хвилюйся.
Тепер туди.
Он туди.
Пане президенте, усміхніться, будь ласка.
-Ідемо? -Так, ходімо.
-Жан-П'єр. -Вітаю.
Він тут легенда.
-Так. -Прекрасно.
Дуже приємно. Ти звідки?
Малі? Сенегал? Габон?
Я з Шамбері, пане президенте.
Гаразд. Що ж…
Завдяки йому я почув «Un premier Gaou» Magic System. Класний хлопець.
Ходімо, я тебе проведу.
Поки за зачиненими дверима ці двоє чоловіків обговорюють долю країни,
погляньмо на ці історичні кадри, зняті 15 хвилин тому.
Це наш майбутній чорний президент,
чий стиль одягу змушує багатьох…
Я ж дивилася.
Добрий день.
-Я хочу заплести кіски. -Та я не…
-Тільки не ти. Виходь. -Прошу, одну хвилинку.
Я вже знаю, чого ти хочеш.
Привезти мене на інавгурацію, щоб Стефан узяв тебе назад.
Саме так.
-Ти геній. -Ні, це ти. Неймовірно.
Убер надворі чекає. Вперед, їдьмо.
-Ти не встигнеш… -Припини.
Єлисейський палац — це не для мене.
-Відчепись від мене. -Ого.
Це відповідь страшної боягузки.
-Перепрошую? -Ти жахлива боягузка.
-Та невже? -Саме так.
Вибач, твій хлопець у Єлисейському палаці
лізе в пекло, щоб зробити щось унікальне.
Він має цінності й боронить їх. Він робить важливу справу.
Подумай, звідки ви. Ви звідси. Розумієш?
Посередині — цілий потік лайна.
Справжня каналізація. Кругом гівно, пацюки.
-Недорозвинені діти… -Добре, досить.
-Хвороби, яких у столиці навіть не існує! -Ясно, окей.
Ви з самих низів, але ви можете щось змінити нагорі.
Єлисейський палац, бляха!
-Чорт, послухай мене, присягаюсь… -Окей.
Твій хлопець там реально щось змінює.
А ти — ні хріна, заплітаєш тут кого попало.
Їй навіть не пасуватиме. Поглянь на неї.
Кіски? Серйозно?
Ти можеш стати першою чорною жінкою в Єлисейському палаці.
І не прибиральницею. Це ж круто.
Подумай.
Гарний вид на сад. Вікна виходять на південь, тож…
Стій! Ні!
Що таке?
Тобі присилають вибухівку.
Звідусіль погрожують, що вб'ють тебе, а ти береш склянку і спокійно собі п'єш.
А якщо там отрута?
Я не пив.
Ну як, пив, але…
Я непомітно виплюнув.
-Он як. -Якось так.
А, зрозумів. Непогано. Браво. Дуже символічно.
Серйозно, браво. Ти приходиш сюди й плюєшся.
Плюєш на Францію. «Маріанна — брудна хвойда»?
Ні, насправді я вдавав, що п'ю.
Тому вдав, що виплюнув.
Давня техніка тай-цзи.
Склянка порожня.
-Маєш куди записати паролі? -Паролі?
Готовий?
«Бабло,
нижня риска,
дев'ять, чотири,
хата, сім, сім».
Це пароль до ядерки?
Ні, це вайфай.
-Пароль до ядерки…
-Їх не існує. -Я знаю.
-Це вигадка. -Та ясно.
Що ж…
-Хочеш? -Ні, дякую.
Чекай, тільки не кажи, що це наркотики.
Це КБД?
-Я не бачу сенсу в КБД. -Щоб не накривало.
Атож. Який тоді сенс?
Добре б'є в голову. Здається, все обговорили.
Щасти тобі. Піду я.
Чекай, ти не можеш так просто піти. Без жодних підказок чи порад?
-Порад? -Так.
Що ж тобі таке порадити?
Точно. Головне. Вибач. Є одна ключова річ.
На це треба звертати особливу увагу.
Так, знаю.
Це тероризм, араби й тому подібне.
Ні. Їжа.
Тут постійно наминають, а товстий президент — це неприпустимо.
Глянь на мене.
Ну, це все сорочка. Ти ж бачиш.
Можеш сам помацати. Там усе в порядку. Давай.
Ну ж бо, вдар мене. Бух! Давай, бий.
Пане президенте, я вас не битиму.
Та вдар. Що з тобою? Яєць це маєш чи що?
Давай, чорт забирай.
Боже.
-Чекай. -Пане президенте.
-Пане президенте, все добре? -Так.
Точно все добре?
Добре.
Тому…
Салати, салати, салати.
-Усе добре? -Так.
Ти ж перевдягнешся, правда?
Ти ж не підеш отак на інавгурацію?
Та ні, я взяв з собою дещо.
-Буде круто. -Окей.
-Не хвилюйтеся. -Добре.
Пані та панове,
президент Республіки!
Ось і він.
Це мій син!
Мій син!
Вітаю всіх.
Я говоритиму прямо. Не люблю зайвих балачок.
Я говоритиму зрозуміло.
Я знаю, від мене багато очікують
у містах, селах, передмістях, навіть у Заморських володіннях.
Я постараюсь розчарувати мінімум людей.
І я знаю, що кажуть ЗМІ.
«У Стефана Бле немає програми».
Ну, це не зовсім брехня.
-Але програма в мене є. -О ні.
Щоб усі французи прокидалися щоранку, знаючи, що Франція для них,
що існує рівність, справедливість і медицина для всіх.
Моя програма — щоб усім було добре.
Власне, моя програма — це Франці мле.
А це ще що таке?
Це французьке слово?
Франція Бле?
Ні, не Франція Бле. Франція мле.
Це з арабської. Мле — це класно, круто, розслабон.
Ось така моя програма.
Та для цього мені потрібні всі ви
і виняткова прем'єр-міністрка.
Вона сьогодні тут. Корін Дуаньє.
Браво!
Гучні-гучні аплодисменти для Корін Дуаньє!
Так ніяково.
Окей, так. Гарна атмосфера. Зрозумів, зараз недоречно.
Добре, йдемо далі.
Добра ідея.
Гей, діти рідної країни,
Ходім — настав сла…
ветний час…
Пане президенте, визнаємо вас
Великим магістром ордена Почесного легіону.
Вже розгортає проти нас…
Що ви робите?
Вже розгортає проти нас…
-Ні, його не носять. -Я просто поміряю, не хвилюйся.
…здаля лунає
Той рев шалених вояків
Іде, іде проклята зграя
Щоб ваших нищити синів
-Вітаю. -Дякую.
Дуже дякую.
Добре, я переїду в Єлисейський палац.
Але я не буду твоєю лялькою.
-Звичайно. -Становище чорних мусить змінитися.
-Інакше це не має сенсу. -Абсолютно.
Я хочу займатися реальними справами, наприклад, репараціями колишнім колоніям.
-Звичайно. -Окей.
Може, обговоримо це в ліжку?
Ні, ніякого ліжка.
Я хочу окрему кімнату.
Навряд чи вийде. Місця тут небагато.
Тут понад 1000 квадратних метрів, щось вигадаємо.
Вільного місця обмаль.
Чекай, Кейла дзвонить. Алло.
Ми в Єлисейському палаці! Кажу, як є.
Ти знаєш, що таке згода?
Ти ж сама сказала, що не відмовишся стати прем'єр-міністркою.
Не відмовити — це не згода.
Але я згодна.
Але за однієї умови.
Ти головуєш, а я керую.
Я за соціальну, екологічну, феміністичну Францію.
Францію мле.
Так.
Добре.
Окей.
Але мені треба негайно сходити попісяти.
Справді негайно.
То що, чорнявий, Маріанна досі хвойда?
Це все стрес.
Все добре, пане президенте?
Ти серйозно?
Я його підняв, кинув додолу.
А тоді бах, бах, бах!
І нічого, я в порядку. Вони не знають, що я людина вулиці.
Так, слухай, головне, що ти живий.
Про напад не повідомлятимемо.
Призначення Дуаньє сприйняли чудово.
Це добре для виборів. Зберігаємо позитив, добре?
Президент з ударом — це непогано.
Ні, не «непогано». Тобі тут не вулиця, ясно?
Про напад ми мовчимо.
-Абсолютно, повністю згодна. -Дякую.
Зберігаймо позитив. І вибачте.
З нашої вини справді виникла проблемка,
але ми знайдемо його спільника.
Не зрозумів. Спільника?
Терорист не проник би сюди сам.
Хтось у Єлисейському палаці допоміг йому ввійти.
Хтось з-поміж нас.
Я нікого не звинувачую, але візьму це під особистий контроль.
Дякую, Аліс.
Ну, що ж.
-Добраніч. -Бувай.
Добраніч, Стефане. Тепер ти в безпеці. Ну, мав би бути.
До засідання Ради міністрів підготуємось завтра.
Відпочинь, відволічись трохи.
-Бувай. -Бувай. Ви всі йдете? Гаразд.
Якось трохи самотньо.
-Так, пане президенте. -Алло…
А вам можна замовити щось простеньке?
Гірос, сандвіч з яловичиною чи нагетси?
У нас є варене півняче філе з гливовою підливою.
-Якою підливою? -Гливовою, пане президенте.
Та не треба. Гарного вечора.
Гарного вечора, пане президенте.
-Маєш хвилинку? -Де ти був? Мене мало не вбили.
У нас тут проблемка.
Це сталося після твого виступу. Я шукав терориста всюди.
Словом, повне відстеження, 360 градусів.
І тут я побачив одного дивного типа.
Головатий — ну чисто нацист.
Отака мордяка.
Ну, а я що?
Я на нього, обхопив шию, заламав руки — знерухомив повністю.
Трохи поколошматив. Він тут.
Хто він?
Спочатку я не знав, він говорив дивною мовою.
Я пошукав, це норвезька.
Чому саме норвезькою?
-Бо це посол Норвегії. -Курва.
Перший день — і ти мені таке підсунув?
Та нас посадять.
Нічого, щось вигадаємо.
Трясця.
Переклад субтитрів: В'ячеслав Кашук