-Таріку, можеш узяти ключі? -Так, зараз.
Дякую, друже.
Перепрошую.
-Нагадай, що ти робиш у… -Що ти маєш на увазі?
-Це лише питання… -Я питаю, що робиш ти?
-Зачекай… -Я жартую.
-Що? -Ламін.
-Так… -Цифрова кампанія.
Це він завтра розсилатиме твіт про «Держбандитів».
-Точно! -Я згоден?
Може, відео й жахливе в плані продакшену, ми були бідні.
Але «Маріанно, ти брудна шльондра» було виступом проти…
Проти нічого. Відпусти ситуацію. Зосередьмося на команді.
З цим розібралися.
Ось Мо. Він мій кузен, буде відповідальним за охорону.
-Він уже працював тілоохоронцем? -Так.
-Він мене чує. -Я був його тілоохоронцем з дитинства.
-Він не міг себе захистити. -Овва.
У п'ятому класі повернув йому обід. Я був у першому.
-Годі. -Непоганий початок.
Охороняти нескладно.
Просто треба знати, кому не варто вірити. Це легко.
-Так. -Бачу, хто має зуб на Стефана.
-Масони… -Що?
Так. Держава.
Ізраїль, звісно.
Що?
-Я кажу правду. -Ну…
-Спокійно. -Ніхто не може вільно говорити.
Дивися за ним, а то нападе, як Беналля.
Я знайшов ключі.
Добре. Ходімо.
Агов, заспокойся…
Ось воно.
Ми не дозволяємо клієнтам тут бути через азбест. Забийте на щурів.
Тільки не лишайте сміття. Мабуть, це все. Ласкаво прошу.
Нагадай, нащо ти мені це показуєш?
Це наш штаб.
-Це наш штаб? -Так.
У нас кілька тижнів, щоб переконати 500 мерів підтримати нас.
Треба десь працювати.
Я телефонуватиму з дому.
Дякую.
Браво!
Зробив, що ти просив, відкрив охоронну фірму.
-Добре. -Є хлопці, готові працювати.
Але ми чекаємо, щоб ти… Ну, ти мені потрібен, розумієш?
Хіба я не допоміг писати статут? Хіба я не дав банкірів?
Що я можу дати тепер? Як мер? Нічого, торбу з дустом.
Та як стану президентом…
Це зовсім інший рівень. Тільки треба, щоб мене обрали.
На жаль, дехто мені заважає.
-Хто? -Твій кузен.
Твій кузен мені не допомагає. Навпаки, заважає.
Ліваки розділяються.
Якщо він балотується — я в повній дупі. Він забере мої голоси.
Ти хочеш, щоб я пішов і…
Я не сказав: «Хочу». Я питаю, що ти пропонуєш?
-Я обережно його відговорю? -Так ми реалізуємо всі відповідні проєкти.
-Що ти робиш? -Я торкнувся бороди. Вибач.
Обережно.
-Торкнувся. -Не роби так.
-Ламіне! -Так.
Ми в штабі зі Стефаном, Мо…
-Ламіне! -Так. Агов, я розмовляю!
-Агов. -Плакат! Так нормально?
А що з ним? Ага, ось так.
СТЕФАН БЛЕ — ФРАНЦІЯ ДЛЯ ВСІХ
Фіолетовий? Колір Ватикану, серйозно?
Папа. Церква.
-Рабство, колонізація. -Ти серйозно?
-Це ще й «Лейкерс». -Так, і діти теж.
-Діти «Лейкерс»? -Ні, діти…
-Привіт. -Привіт! Як ти, Ясмін?
-Усе добре! -Гей, слухай.
-Стефане, Ясмін. -Приємно.
Відповідає за все, що стосується кампанії та стратегії.
Вона наш мозок, вивчала політологію.
НША.
Радий знайомству.
Я дуже рада бути тут.
Я чекала кандидатуру на кшталт твоєї.
Віддану, соціалістичну, радикальну. Працюватимемо, як божевільні.
-Чудово. -Так.
-Чудово. -Дуже рада.
…розгублений.
Це Дідьє, мій друг Діді, мій Дід.
Ми провернули разом кілька махінацій.
Дуже приємно.
Буде приємно зустрітися з людьми, поговорити.
-Оскільки мене виписали з клініки… -З якої клініки?
Моя дружина…
Ти негідник. Відповідальний за спонсорів. Він звір, усіх знає.
Є 42 000 представників, він знає 40 000.
-Так! -Так!
-Знаю, що люблять. -Так.
Мер Сен-Гулінару любить кальвадос.
Сен-Гулінар! Одна назва…
Той, що з Жофрон-он-Уізу, любить зельц.
Той, що з Паурі-ле-Віню, любить маленьких тайських курочок.
Яким 18 чи 19 років.
-Це законний вік… -Так.
Ми разом їздили в Паттаю.
Не затримуватимемо вас.
У нас немає спонсорів. Треба рухатися!
Ось список представників, з якими ти побачишся. Гаразд? Підкреслені.
-Ми праві? -Ми поспішаємо.
Я дуже рада. Не дочекаюся початку.
З радістю. Не знав, що в НША є…
-Є… -Є…
Є що?
Випускники.
-Гаразд! -Перепрошую?
Я нічого не казала, але це востаннє.
Ми не толеруємо сексизму. Ще раз і я про це повідомлю.
Так, я згоден.
Отже, Ясмін.
Ось основні ідеї, які ми захищатимемо.
Ми пишаємося цим.
У нас є безплатні кафетерії,
більше соціального різноманіття, дохід, зв'язок між поколіннями.
-Я прийшла перемогти. -Як і ми.
Потрібні високі стандарти.
Машалла. -Упізнавано. Візьміть Дуаньє.
-Від партії зелених. -Так.
-Її безвідходна ідея дуже сильна! -Вона сильна.
Чудово. Неможливо реалізувати.
Нам потрібне щось круте, що залишає слід. Радикальне, руйнівне.
Машалла! Руйнівне, так.
-Хочу поговорити про це з тобою. -З нами.
Машалла!
Було б ще краще, якби ти припинив казати «машалла».
-Ти часто це кажеш. -Будь ласка.
Альхамдулілла.
Без рішучих заходів ми не отримаємо спонсорів.
Кампанія закінчиться.
Чекай. Легше.
Спокійно, не коли різко. Не божеволій.
Я вколю в жир. Його там більше, ніж достатньо.
І 3 000 євро мінімальної зарплатні. Це ж добре?
Як ти це профінансуєш?
Що ти зробиш? Продаси Ейфелеву вежу? Ні.
Ні, справді, треба розв'язувати справжні проблеми.
Наприклад…
Прибрати соціальний внесок з мінімальної зарплатні.
Просто й дієво.
Ні! Позики без відсотків для підприємців.
Бачиш, миттєво.
А є якісь ліві заходи? Я лівий, якщо до цього доходить.
Хай там як, постав мені укол. Я йду спати.
-Уперед. -Я вже.
-Не може бути! -Так.
Так, я бачила їх якось вночі.
Він відвів її до «Макі». Знаєш, такий африканський ресторан.
-Відвів її туди, щоб поїсти риби. -Жанетт!
Я залишила продукти на третьому поверсі. Піди за ними, Стефане.
Той покидьок! Він мене знищив! Він спустошив мій рахунок у банку.
Скажи щось.
Скажу їй. Я цього просто так не залишу.
Ну ж бо! Ти маєш щось зробити.
Так не можна. Хоча б скажи «добрий вечір».
-Привіт. -Привіт, тітонько.
Привіт, красеню.
-Треба поговорити про Жанетт. -Виключаєш мене?
Ні!
Точно! Я придумав! Моніторинг ЗМІ.
Ось що ви робитимете, Сімоно.
Ви візьмете цей блокнот і цю ручку.
Там телевізор. Дивіться кожен канал.
Щойно Стефана згадають — запишіть.
-Навіть дитячі канали. Гаразд? -Гаразд.
Вітаємо у команді.
-Я говорив з Дідьє. -Як справи з підписами?
Йому важко.
Йому бракує аргументів, щоб переконати мерів.
Захід, який відрізняє тебе від інших.
Поки що ти милий темношкірий, який не вміє репувати.
Але певним чином пробуджує периферію. Не хорошу периферію.
Зубожілу периферію, жахливу периферію,
насильницьку периферію, бунтівну периферію.
Банди, автомати Калашнікова, покинутих дітей.
Холодильники, що падають на пожежників, які хотіли допомогти.
-Вільяме! -Хіджаби… І… Так?
Ми зрозуміли.
-Потрібен захід. -Привіт.
Ти чудово влаштувався.
Чому він тут? Чому ти тусуєшся з цими клоунами?
-Він сім'я. -Сім'я?
А я не сім'я?
-Ти теж. -Хіба я не сім'я?
Нам треба поговорити.
Іди. Ми зв'яжемося з соцінститутом, щоб змінити твоє розміщення.
Кумедний трюк, але він ні до чого не призведе, так?
Ні, я б так не сказав.
Що б сказав? Що колись президентом буде темношкірий?
Це Франція. Посада менеджера в «МакДональдзі» була б досягненням.
Мета — не стати президентом, а залишити повідомлення.
Мріяти добре, але дивись, де ти.
Цьому немає місця. Це президентські вибори.
Ти дурієш, брате. Забудь про це. Це не для тебе.
Я заважаю? У чому проблема?
Мені — ні. Але є люди, яким ти заважаєш.
Це політика, тут людина людині вовк.
Думаєш, ти їх хвилював до появи на телику?
Вони навіть не знали, хто ти. Я тут заради тебе.
-Ти тут заради мене? -Звісно.
Тоді голосуй за мене. У мене є робота.
Повір, у мене будуть спонсори.
Це люди, які не бояться вставати вранці та йти на роботу. Чорт!
-Ось і мила власниця. Вітаю, пані. -Чим можу допомогти?
Чим ви ще можете допомогти, коли вже є таке чудове місце?
Це чудовий салон, де є багато соціального життя, етнічної взаємодії.
У вас дуже гарна зачіска.
Ми зробимо коротку перерву.
Я заощаджу вам час. Я не беру участь у кампанії Стефана.
Гадаю, вашому чоловіку, судилося велике майбутнє,
але він має бути на правильному боці. На моєму боці.
Нам треба заблокувати правих, особливо ультраправих,
бо, певен, ви погодитеся, вони вже біля наших дверей.
Як справи з кредитом на салон? Добре?
-Усе виходить? -Звідки ви знаєте?
Це моє місто. Я знаю трохи про все. Можу допомогти.
Знаю людей, що працюють у банку.
Гадаю, ця жінка має право на муніципальний фонд підтримки?
Муніципальний фонд підтримки підприємництва та активного різноманіття.
-Він існує? -Тепер так.
Я залишу візитку. Дзвоніть, коли захочете.
Я розраховую на вас. Поговоріть з ним.
Він нам потрібен, але в нашій команді. Гаразд.
Я б за нього не голосувала. Бачила його?
Ні. Це не причина. Ви не голосуєте за обличчя. Ви голосуєте за ідеї.
Скажіть мені, що це вам говорить. Немає неправильних відповідей.
Ну, це темношкірий чоловік.
У якого є інвалідність.
«Рішення приходять знизу». Це той, хто втратив ноги.
-Він паралізований. -Ось.
-Це жахливо. -Ні.
Інвалідність — не те русло.
Стефан — кандидат у президенти.
Так ми зрозуміємо, як його сприймають французи.
Хіба це не хлопець з огидним кліпом?
Де він ображає Маріанну й таке інше?
-Цей хлопець покидьок. -Так.
Спробуємо щось інше. Скажу кілька слів. Підіймайте руку, якщо вони щось значать.
Гаразд. Довіра?
Безпека?
Ну, «темношкірий».
Наркоторгівля.
-Ну, проєкти. -Так.
Полігамія.
Так, вона теж.
Народ, шанси невеликі. Гаразд? Попереду дуже довгий шлях.
Що значить «довгий шлях»? Може, ми наздоженемо.
Я ніколи такого не бачила. У Гі Жоржа було б більше шансів.
У письменника?
Ні, це Жорж Санд.
-Гі Жорж? Чорт! Той ґвалтівник? -Так.
Так, ґвалтівник.
Гаразд. Ми справді дуже… Ми всіх перевершили.
Що далі? Гітлер? Вибачте, я відповім.
Так, зачекай, вибач.
Так, Етьєне?
Як там вивчення?
Слухай, усе чудово.
Ні, про те відео повністю забули. Воно в минулому.
Отже, який пріоритет тепер? Спонсорство.
-Гаразд. -Ти маєш принести нам підписи.
-Подивлюся, що зможу. -Інакше гра закінчиться.
Як мій рейтинг може бути нижчий, ніж у Гі Жоржа, хоч він не балотувався?
Ні, серйозно, його імідж… Він викликає шалене співчуття.
Думаю, усе вийде. Треба лише придумати цей клятий захід.
-Право голосу в 15? -Ти вже навіть не намагаєшся.
Що таке? Хочеш ще одну Свинку Пеппу?
-Це твоя донька? -Племінниця.
Я дечого не розумію. Хіба Свинка Пеппа не харамна?
Ураховуючи, що вона свиня.
Я серйозно питаю.
Дідьє потрібна інформація, щоб переконати мерів.
ЗМІ скоро почнуть копати, тож ми прочешемо твоє минуле.
Добре.
Ми можемо знайти щось тепер.
Я чистий, не хвилюйся.
-Так? -Минуле чисте.
-Гаразд. -Уперед.
-Чудово. Учиняв податкові махінації? -Звільнений від податків.
Гаразд. З судимостями все добре.
-Ти колись зраджував Маріон? -Ти здуріла?
Мій хіджаб, не означає, що я не знаю, як працює життя. Кажи.
Я не дивлюся на інших дівчат. Я ніколи не зраджував Маріон. Ніколи!
Тож, гадаю, з #MeToo теж все чисто?
-На 100% чисто. Продовжуй. -Гаразд.
Навіть не мацав, не фліртував, не надсилав фото члена?
Нічого! Добре?
Гаразд. Чудово!
Тобто, добре. Це ж нормально.
Так.
Шість чи сім років тому. Ще до зустрічі з Маріон.
Я трохи примусив дівчину, знаєш?
Але невловимо, на вечірці. Нічого такого…
Спокійно.
«Трохи примусив»?
Ну! Сама розумієш!
Ми хильнули на вечірці. Ми були п'яні як чіп, розумієш?
Дівчина не сказала «ні», але й не зовсім сказала «так».
Капець.
Стара школа, знаєш. Життя, по суті.
Що саме ти з нею зробив? Я не працюватиму на ґвалтівника.
Ні, прошу, Ясмін, заспокойся.
Ми ще не знаємо історії. Як її звати?
Навіть імені не пам’ятаю.
Ти спиш з дівчиною і навіть не знаєш її імені.
У мене є одне маленьке запитання.
Чистим має бути лише кандидат чи вся команда?
-Бо насправді… -Ні! Замовкни!
-Гаразд. -Слухай, коли це було?
Де це було? Знайди ім'я, адресу, що завгодно, але треба її знайти.
Інакше все скінчено. Ні президентських виборів, ні кампанії, нічого.
Ти потрапиш у в'язницю за зґвалтування.
-Припини, Ясмін! -Треба казати так, як є.
Ми нічого не знаємо. Стефане, зосередься.
Де знайти цю дівчину?
Я вже не той. Моя колишня почала говорити всім усяку фігню,
бо в мене було дещо з її родичкою. З її кузиною.
Стефане, де можна її знайти?
-Спогад, вулиця, молодіжний клуб. -Ну ж бо, згадуй.
Ім'я.
Я знаю.
-Що? -По лицю зрозуміла, що він дивний.
Ти засуджуєш кандидата.
-Ти гірша за виборця. -Ні.
-Це ж видно. -Слухай, більше позитиву.
-Якщо ми почнемо думати, що програємо… -Мери спонсоруватимуть ґвалтівника?
Презумпція невинуватості скінчилася? Чудово!
Ого. Що це?
Пам'ятаю, тут вона була наглядачкою.
-Ви берете участь у виборах. -Так, це я.
Я вас упізнаю. Круто, що ви прийшли на ярмарок.
Збираємо гроші, щоб поїхати кататися на лижах.
Це чудово.
Ласкаво просимо.
Гаразд, мій маленький президенте.
Де ця дівчина?
-Ось, вона там. -Ось ця?
Дівчина в рожевому.
-Ходімо. -Ні.
Ходімо!
-Привіт. -Ми знайомі?
-Бачите? Не пам'ятає. -Що?
Припини! Продовжуй. Уперед.
Ти не пам'ятаєш? День народження Металізе.
-Не пригадую. -Між вами дещо сталося.
Невеличка річ. Може, ви нічого й не помітили.
Може, цього не було, як ми знаємо.
Посмішка. Може, вона нагадає.
На день народження Металізе я відвів тебе до себе.
Думаю, ми перепихнулися. І ми просто хочемо знати, чи це було…
Ти про «за згодою».
-«Кохалися», не «перепихнулися». -За згодою.
Думаю, так і було.
Так! Ти досі живий? Якого біса ти тут робиш?
Ну, насправді ми прийшли до тебе.
Зачекай. Ти не пам'ятаєш?
-Ну… -Що він зробив?
Ти не пам'ятаєш, що сталося?
Ні, він не пам'ятає. А що? Щось погане?
Нічого не було.
-Узагалі. -Що це значить?
-Нічого. -Значить нічого.
-Щось таки було. -Ні.
Ми поїхали до тебе, бо ти нажерся як свиня.
Потім ти просив мене робити всяке.
Він просив.
-Я сказала: «Ні». -Сказала: «Ні».
Ти спитав, чи це через зуби. Сказала, що так. Ти розплакався.
Ти заснув, а я одразу ж пішла.
-Кінець. -Ось і все.
-Це дрібниця. -Так.
Нема зґвалтування.
-Що? -Не було контакту.
Нічого не сталося. Це чудово. Він просто плакав.
Дякую. Голосуйте за Бле десятого квітня. Ми йдемо. Гарного дня.
-Ти впевнена, що ми не перепихнулися? -Ми впевнені.
Усе добре, він чистий. Можемо починати з інтерв'ю.
Чекайте, не йдіть! Хочете потанцювати?
Ні.
-Потанцюйте! -Так.
Звісно, ти хочеш.
-Ні. -Він бомбезно рухається.
Ти балотуєшся. Ти маєш потанцювати.
-Я не хочу. -Ну ж бо.
-Так. -Ну ж бо!
Це тема спільноти.
Це нехороший знак.
Нехороший.
Агов. Куди це ти збираєшся?
Іса пішла за покупками на вечірку. Тут і органічна їжа.
Органічна? З ваучерами на знижку?
Це наш основний захід.
Добре їж — не плати гріш.
Чекай… Добре їсти — це грішно?
Ні.
Добре їж — не плати гріш. Їж безплатно.
Ніщо не безплатне.
Ви робите це навмисно? Це Франція. У нас є право голосу.
-Є свобода пересування? -Так.
Гаразд. У нас є свобода слова?
Свобода слова… Не тоді, коли говориш про євреїв.
Ні! Ми не говоритимемо про це.
Добре.
Я хочу реалізувати право добре їсти, гаразд?
Уявіть: ви берете візок, ідете до супермаркету,
наповнюєте його будь-чим, якщо воно органічне,
місцевими продуктами з короткими ланцюгами постачання,
і йдете, не заплативши.
Господи! Це ж крадіжка!
Ні, мамо.
-Це революція. -Стефе?
Я не дружу з математикою, але ця революція коштуватиме нам мільярди.
Якщо всі підуть у супермаркет, щоб купити органічну продукцію,
і не заплатять за неї, як ми маємо це зробити для 67 млн людей?
Він має рацію, це маячня. Це просто неможливо.
Я порахувала. Воно фінансується саме, заощаджуючи на охороні здоров'я.
Ти порахувала це за 30 секунд?
-Саме так. -Добре.
Зачекайте. Ми заощадимо не лише на цьому.
Уявіть: якщо ти краще їси, психічне здоров'я покращується,
ти краще вчишся, менше лажаєш.
Отже, менше копів, менше суддів.
Ми наповнюємо холодильники й звільняємо в'язниці.
Алілуя!
У мене була ця ідея два роки тому. Та сама.
По суті, захід це: «Добре їж — узагалі не платиш».
-Амінь! -Чудово!
У мене було таке саме гасло.
«Халяльне їж — узагалі не платиш».
Так ви залучите всіх арабів. Повірте, їх багато.
Аж занадто. Це ще одна дискусія.
На квадратний кілометр є…
-Мерам сподобалося. -Так?
Тепер у нас купа спонсорів.
Досі є багато робити, але я в нас вірю. Це чудова ідея.
Гей, знаєш, Андрей заходив у салон.
-Чого він хотів? -Ну, він хотів мені допомогти.
-Чорт. -Стефане.
Він може допомогти мені з кредитом. Це так полегшило б нам життя.
Особливо з тим, що…
Ми обоє згодні, що ти не станеш президентом.
Ні, але Андрей стане президентом. Працюй з ним, яка різниця?
Підкинь йому кілька власних заходів,
і це вже буде чимось хорошим.
-То він прийшов і переговорив тебе? -Ні.
Запропонував закрити кредит, і все, забудь про Негритюд, Франца Фанона.
Що ти сказав?
Ти — приклад проблем в Африці.
-Так. Гаразд. -Так.
Хтось просто має з'явитися, принести гроші, а ця продажна…
Що? Я? Продажна?
-Звісно! -Я продажна?
Ти радий, коли ця продажна жінка працює, щоб оплатити рахунки!
Ти сидиш тут! «Я стану президентом». У твоїй голові пусто! Яка з тебе користь?
Окрім засудження людей? «Я стану президентом».
-Дурниці! -Знаєш, хто ти?
-Ще одна Бокаса! -Як щодо тебе, Мобуту?
-З твоїм огидним обличчям! -Жискар Д'Естен!
Я розумію, Маріон.
Ні, я поважаю його рішення. Це одна з переваг плюралізму.
Так.
Ваша… Вибачте, ваша?
Ваша позика! Так, я займуся вашою позикою.
Я слідкую за справою. Можете розраховувати на мене.
Гаразд. До зустрічі. Вам теж.
Можеш засунути позику собі в дупу, стерво.
-Дякую. Ми пізніше продовжимо. -Жероме!
-Так, що? -Перепрошую.
Можете піти випити кави?
Ми в повній дупі.
-Чому? -Цей ідіот балотується.
-Дружина його не переконала. -До кампанії ще багато часу.
Не дуже. Що з його спонсорами?
Я тисну на них, щоб вони відмовляли, але…
-Гадаю, йому допомагають праві. -Звісно, так і є!
Він краде голоси в мене, а не в правих.
Минулого тижня було 23. Тепер 22.
Поріг другого раунду — 18.
-Вісімнадцять. -Треба діяти.
-Нічого. -Треба діяти.
Ні! Ти досі головний претендент. Номер один!
Бле вичерпає себе, ти знаєш.
Зосередься на шляху до палацу. Ти майже там.
Зосередься.
-Гаразд? -Ні.
Ходи сюди, Жероме.
Іноді у тебе є цінні поради, але тут ти ще зелений.
Треба завдати потужного удару.
Що?
-Грати брудно. -Ні, Еріку.
Я не прошу поводитися, як бандит. Ти не бандит. Я не бандит.
На жаль, я керую містом, де є багато бандитів. Багато.
Чудово! Дякую. Ця спонсорська підтримка дуже важлива.
Дякую, меркине. Меркесо? Я забуваю, як правильно.
Ми раді прийняти це спонсорство. Бувайте. Гарного вечора.
Дідьє вже їде. Він приведе 500-го спонсора.
До дедлайну ще три години.
-Тож ми в дуже хорошій ситуації. -Так!
-Не може бути. -Стефане, у тебе виходить.
Треба мріяти про велике.
-Я мріяв про велике. Усе. -Ми мріяли.
-Так. -Після всього…
Вітаю.
Це божевілля.
Дідьє! Так, і що?
Вибачте.
Я спробував усе, що міг.
Я був певен, що діло в шляпі. Навіть запропонував задовольнити.
Я жартую. Хоча, може, й ні. Я вже не певен.
Одне можна сказати точно…
-Спонсорувати нас не будуть. -Чорт.
Не можу повірити!
Ми не можемо зупинитися на 499.
Який збіг. Не вистачає одного.
-Це точно сюжет із… -Зупинися на цьому.
Що нам робити?
Дійсно потрібні 500 підписів, щоб балотуватися?
Не буде 500 підписів — нам кінець!
-А якщо ми ввірвемося? -Годі.
Це серйозно. Ми не жартуємо.
-Не вистачає однієї людини. -Годі.
ЯКЕ МАЙБУТНЄ НАШОЇ ПЛАНЕТИ?
-Поводься добре. -Нема чого тут бути.
Є! Вона зелена. Певен, їй подобаються темношкірі.
Вона ще нікого не спонсорувала.
Добрий вечір, пане.
-Хочу знати… -Що дає вам право казати, що я чоловік?
Добрий вечір, пані.
-Я просто хочу знати… -Гаразд. Тобто є лише чоловік або жінка?
Ну, є певні елементи, які вказують на те, що ви точно чоловік.
У вас є борода.
Так, чоловіки мають бороду, жінки носять спідниці.
Найчастіше так і відбувається. Хоч і є бородаті жінки.
Вибачте. Де Корін Дуаньє, будь ласка?
-Вона там. -Дякую.
-Якого біса ми тут робимо? -Що?
Це Мадагаскар. Бачиш того? Глянь на їхні лиця.
-Високі, худі, дивні люди. -Заспокойся.
-Джон Леннон. -Перепрошую.
-Там Шинейд О'Коннор. -Вітаю.
Вітаю.
Я все владнаю. Благаю тебе.
Планування ідеальне. Дякую, Ліан.
Ви певна, що не буде занадто тісно?
Навпаки.
Призначай зустрічі. Я в найкращій формі.
-Так? -Вітаю.
Стефан Бле. Кандидат у президенти.
Я знаю, хто ти.
Вільям Крозон, менеджер кампанії, сірий кардинал.
Мозок кампанії. Голова штабу, головний радник.
Я знаю, хто такий голова штабу. Ти уточнюєш, бо я жінка?
-Ні… -Я така ж. Я в політиці.
Так. Нема жодних проблем з тим, що ви жінка.
Ви так говорили… Це китайська?
-Так. -Я одразу її впізнав.
-Ви були в Китаї й таке інше… -Так.
Можна п'ять хвилин поговорити з вами назовні?
Я роблю обхід. Приєднуйся, якщо хочеш.
Але без цього політичного неборака. Вибач.
Грубий напад. Я не політичний неборак.
Моя найбільша пристрасть — політика.
Теж люблю політику, але не люблю хлопців у костюмах. Вони відрізали нас від бази.
-«Вони»? -Я з вами не говорю.
-Ходімо? -Так.
-Це кардиган. Не костюм. -Гаразд.
-Розберуся. -З поношеними туфлями.
Неймовірно, що люди викидають.
Ти меркиня, ти кандидатка. Можеш мене проспонсорувати?
Який напрямок у політиці?
Я лівий, але через безлад, який вони вчинили, я більше не певен.
«Ні лівак, ні правий» означає правий.
Ні.
Знаю, що мене не оберуть. Я хочу говорити про те, чого ми не чуємо.
Про асоціації, які не отримують грошей.
Про людей, яким важко в проєктах, моє життя.
А ядерна енергетика?
Чесно, мені начхати на неї.
Ні, годі.
Є діти, що ходять до школи натщесерце.
Деякі їдять лише раз на день у кафе. Це неприйнятно.
Це треба припинити. Люди мають знати. Мають це почути.
Хочеш?
Не любиш хакі?
-Люблю. -Тоді візьми.
У мене немає…
І в нас є 500 спонсорів!
Усе завдяки тобі.
Назад!
Переклад субтитрів: Павло Дум'як