Vi viser den store debatten mellom valgrundene.
Frankrikes skjebne skal avgjøres.
Outsiderne Stéphane Blé og Corinne Douanier barker sammen,
og det franske folk avgjør.
Jeg har ikke bestemt meg. Begge suger.
Den store presidentdebatten, direkte, i kveld klokken 20.00.
Jeg gikk gjennom stemmelisten. Blés kone stemte ikke.
Jeg bryr meg ikke.
Hun skal ha dratt til Normandie etter IVF-en, men hun gjorde aldri den.
En venn jobber på klinikken. Hun kom aldri.
Den guttungen Lamine forsvinner. Kona forsvinner. Mye som skjer, hva?
Og dette skjer samtidig som at en ung narkolanger ligger i koma…
Ja.
Det er mye.
Den idioten er ikke i nærheten av å bli president.
-Vi går live om 30 minutter. -Stéphane? Det er mamma.
Jeg er her med fader Gontran fra Abidjan. Han skal velsigne deg.
Debatten starter om 30 minutter. Stéphane må komme ut!
Jeg vet det. Gi oss to minutter. Ses snart.
Vi må avlyse. Smertene er for store.
Vi avlyser ingenting. Bare pust og slapp av.
Nei, jeg klarer det ikke.
-Sceneskrekken får ballen min til å verke. -Pust, Stéphane.
Hør på meg…
Jeg må fortelle deg noe. Jeg er ikke stolt av det.
Jeg løy til deg. Jeg er ikke fra Sarcelles.
Jeg er fra en rolig forstad i Seine-et-Marne. Rike foreldre.
Jeg begynte med politikk fordi pappa var politiker.
Jeg er ikke Aimé Césaires oldebarn.
Jeg har aldri følt meg svart!
-Hva? -Jeg hater å dra til Guadeloupe.
Som barn var ikke helten min Malcolm X.
Det var Patrick Sébastien.
Ikke alt han gjorde. Skjult kamera-greiene.
Han gjorde én med Thierry Lhermitte.
Husker du? Han inviterer ham på restaurant…
-Jeg gir faen. -Ok.
Ok. Hvorfor forteller jeg deg dette? Fordi…
Du har åpnet øynene mine for drabantbyene.
For faen…
Du har lært meg at det ikke er en svakhet å komme fra en drabantby.
Det er en styrke.
Og du er ikke perfekt, Stéphane. Beklager at jeg sier det. Men du er ærlig.
Og når det gjelder ærlige folk, har jeg bare møtt én i livet mitt.
Stéphane Blé. Hørt om ham?
Du må delta i den debatten for de glemte, for de undertrykte,
for de som aldri har hatt en stemme. Forstår du?
Er vi med i debatten eller ikke?
-Ok. -Skal vi gå ut?
-Ja. -Skal vi gå?
-Ok! -Forsiktig.
-Beklager. -Jeg må skifte bleie.
RETT MANN PÅ RETT STED
Kan du gjøre det enda bedre? Han er veldig mørk.
Du må tone ned fargen litt. Jeg mener, fremheve…
Kan du gjøre ham lysere eller ikke?
-Sminken er ikke vegansk, så det er sagt. -Vi gir faen, så det er sagt.
Hva med litt grønt?
-Grønt og brunt… -Han vil se grå ut.
Jeg er her for å slåss.
Vi må virkelig lysne ham litt, for… Huden hans er veldig mørk.
Kanskje et "Lenge leve Frankrike" på slutten av talen din?
-Hei. Hvordan går det? -Bare bra.
-Bortsett fra en haug søksmål. -Du klarer deg alltid.
-Virginie! Vi trenger deg her. -Kommer! Jeg må gå.
Hei! Kjør dem hardt, ok?
-Jeg kan jobben min. -Ja da. Hør…
Si meg en ting. Synes du ikke det er rart at Blés kone har forsvunnet?
Kan du grille ham om det?
-Jeg lar folks privatliv være. -Ok.
Hva med fetteren?
-Vet du at han selger dop? -Hva?
Jeg klarer aldri å holde kjeft. Fetteren hans har et dophjørne.
Vi har prøvd å ta ham i fem år. Han heter Désiré.
Han og Stéphane er nære venner. Han forgifter barna våre.
Heroin, kokain, hele pakka. Uansett…
Jeg trenger ikke forklare for deg. Du kjenner tegninga.
-Ha det godt, kjære. God sending. Ok. Ha det, Éric.
-Hva foregår? -Jeg føler meg ikke bra.
-Hva er galt? -Ikke bra.
Drikk dette. Vievann. Rett fra den lille bekken ved sognet mitt.
Det er ingen god idé. Du vil få mark.
-Nei! Kom igjen. Drikk. -Ja.
-Nei! -Drakk du det? Spytt ut.
-Han kommer til… -Vi går på om ett minutt.
Ok. Hvem er best? Du er best, ok? Alt avhenger av dette. Vi klarer det!
-Hold ut. Rop om du trenger oss. -Kom.
Vis henne hva du er laget av! Jeg tror på deg.
Hei, Stéphane?
Det er en glede å dele dette demokratiets øyeblikk med deg.
I like måte. Takk.
Vi er på om 30 sekunder.
La oss felle den lesba.
-Hva sa du? -Beklager…
Unnskyld? Er det for sent å gå på do?
-Ja. -Vi starter nå, monsieur Blé.
-For sent, beklager. -Sett i gang.
Vi sender direkte om fem, fire, tre, to, én.
Tittel inn.
PRESIDENTVALGET
DEBATTEN
God kveld.
Seksti millioner franskmenn har ventet på dette øyeblikket. Nå er det her.
Konfrontasjonen mellom de to kandidatene i andre runde.
Corinne Douanier og Stéphane Blé, begge temmelig ukjente.
Men neste søndag
blir en av dem den 26. presidenten av den franske republikk.
-Er det noe galt, monsieur Blé? -Nei da.
Er du klar?
Vi er ekte menn.
-Kan vi starte debatten? -Det kan vi. Kjør på.
La oss starte med å se på meningsmålingene.
Som dere ser, har ikke Frankrike bestemt seg ennå.
For å hjelpe dere å bestemme dere, skal vi se på profilene deres.
-Fytti-… -Douanier, Blé.
-Duellen. -Sett i gang.
PROFILENE
-Jeg synes skolene er gode. -Hei.
Hvem er Corinne Douanier?
Står til?
-Mannen fra Sarcelles? -Ja.
Vi møtte henne på hovedkontoret og var med henne hele dagen.
Revegetasjon skjer samtidig.
Corinne Douanier er en evig aktivist og har studert økonomi og historie.
Hun snakker sju språk flytende, inkludert afghansk og mandarin.
-Og Thierry? -Det går bedre.
-Så flott. -Vi ses snart.
Ha en god dag.
Hun ble ordfører i landsbyen som 18-åring.
-Hei, Sandrine! -Hei, Corinne.
Jeg vil gjerne ha VHS-en av Tarkovskys Offeret tilbake.
Beklager.
-Jeg er ordfører, ikke bibliotek. -Jeg skal huske det. Ha det.
Men den som har mest pent å si, er hennes lojale talskvinne,
døve Églantine Richet.
Jeg traff Corinne rett etter ulykken min.
Og jeg ble rørt av hennes ønske om å helbrede vår skrantende verden
på en veldig ekte måte.
Og på tre. En, to, tre.
Og når hun har litt tid til overs, bruker Corinne den på andre.
Hun er grunnen til at jeg lever i dag.
For 15 år siden, etter en runde petanque, besvimte jeg.
Jeg ramlet om. Hun kom fra ingensteds og begynte med hjerte- og lungeredning.
Hun klarte å gjenopplive meg. Og alt det med brukket arm.
-Fortsett! -Hun var heltemodig.
Kom igjen!
Du klarer det! Kom tilbake! Kom igjen!
Vi er under høyt press, men det hindrer oss ikke i
å slappe av litt nå og da, ikke sant?
Selv når det betyr å redde liv. Kom igjen!
Corinne er godt kjent i miljøet for frivillige
og forfekter en sosial modell basert på å gå tilbake til naturlige produkter,
økofeminisme og nedskalering.
En kveld så vi hva som skjedde i Middelhavet, med innvandrerne.
Flyktningene, mener jeg. Beklager.
Vi liker ikke det ordet.
Og tre dager senere, hvor var vi?
Middelhavet.
Ja. Som frivillige på et skip for å redde liv.
Landsbyen vår har lavest CO2-utslipp i hele Frankrike.
Og det er takket være henne.
Hvis alle gjør som henne, løser vi klimakrisen over natten.
Enkelt og effektivt.
PROFILER
Hei. Jeg rakk ikke å kle på meg. Beklager. Men hvorfor skjule denne kroppen?
Hvem er Stéphane Blé?
Jeg var veldig aktiv.
For å finne det ut besøkte vi ham i leiligheten hans i Bobigny.
Jeg spilte fotball. Jeg var til og med fransk mester. Mester i fair play.
Frankrikes snilleste lag.
Dette er bestefaren min. Kom. Film det.
Han var infanterist i landsettingen under 2. verdenskrig.
Vel, jeg mener… De tvang ham.
Det er ikke morsomt. De tvang ham.
-For to måneder siden… -Kommer du ut?
…var Stéphane Blé ungdomsarbeider på ungdomshuset.
Og så skjedde dette.
Men hvorfor, når de drar ned buksene dine?
Ja!
Trenger du et slagord? Det er "Frihet, likhet, brorskap".
Sansen for treffende slagord har han utviklet i drabantbyen.
Se. Er det ikke vakkert? Ulike kulturer, den hip-hop-energien.
Kan jeg freestyle litt for dere? Har vi tid?
Hør på dette, sønn Yeah, hei!
Universell stemmerett gir litt piff Til demokratiets hjerte
Den har blitt truffet av alle De "kratiene" som en baufil
Metafysikk gjør det vi elsker
Strogan… off, jeg har fått nok
-Hei, Stéph. -Står til?
Stéphanes styrke er røttene i nabolaget.
Står til, jenter?
Han kjenner området, ungdommen og misnøyen deres.
-De sa at du røyker. Pass deg. -Pass deg selv!
Stem på Blé.
Siden han er så nær familien og røttene,
insisterte Stéphane på å ha moren med på kampanjeteamet sitt.
-Skal du stemme på ham? -Du må være stolt. Selvsagt.
Jeg viser folk hvem jeg er. Jeg lyver ikke, slik politikere gjør.
Dette er meg.
Å gå til andre runde av presidentvalget har inspirert mange.
Det styrker mine brødre og søstre. Det styrker meg.
Jeg håper det styrker bankkontoen min.
Jeg bare tuller.
Han er ikke perfekt, men han har én kvalitet. Han tenker alltid på andre.
Vil dere ha kaffe?
Hvis folk rundt ham er ulykkelige, er han ulykkelig.
Jeg er visst tom for kaffe. Vil dere ha te?
Det virker ubetydelig, men det er viktig.
Dette er grunnen til at jeg står her. Det er takket være byen min.
Denne byen har gitt meg alt. Og jeg skal gi alt tilbake.
DEBATTEN
Nå vet dere litt mer om kandidatene.
Og det franske folk ser ut til å foretrekke Douanier framfor Blé.
Men alt kan ennå skje.
Madame Douanier, første spørsmål. Hvorfor bør Frankrike stemme på deg?
God kveld.
God kveld, mine damer og herrer. Monsieur Blé.
I kveld har det fransk folk en unik mulighet.
De har valgt å pensjonere den gamle korrupte politiske klassen
og overlate ansvaret til et nytt ansikt.
Jeg vil være det nye ansiktet, og jeg kan klare det.
Jeg skal ikke fortelle hva jeg skal gjøre, men hva vi skal gjøre sammen.
Det er ikke én kvinne eller mann som styrer.
Det er 60 millioner franskmenn som styrer sammen.
-Bravo! -Takk.
Monsieur Blé, samme spørsmål til deg. Hvorfor bør franskmenn velge deg?
Hun er god. Hadde jeg ikke stilt selv, ville jeg stemt på henne.
Fair play.
-Jeg snakker ikke tolv språk… -Jeg snakker bare sju.
Unnskyld? Tolken til talskvinnen min har ikke kommet.
Hun må lese på leppene. Om du kan uttale…
Så jeg har ikke studert…
Hun er døv. Hun er ikke dum.
-Bestem deg! -Bare litt.
Ok.
Jeg er bare en vanlig fyr, ikke som den "vanlige presidenten".
Jeg vet hvordan ekte folk strever.
Om det er Corrèze eller drabantbyene, alle strever.
Jeg vil ikke lyve eller love noe jeg ikke kan holde.
Men jeg lover å prøve.
-Takk. -En del av fanklubben hans er her.
Takk.
Takk skal dere ha. Nå går vi over til duellen.
Duell? Jeg er ikke i krig med monsieur Blé.
Vi skal utveksle synspunkter.
-Det er bare… -Hamdoullah! Det er respekt.
-Ok. Vel, vi kaller det "duellen". -Det er tåpelig.
DUELLEN
-Madame Douanier, noen kaller deg radikal. -Vi har ikke noe valg.
Vi må være radikale og redusere, også på demografisk nivå.
Visste dere at noen par i Frankrike fortsatt får tre barn?
Tre barn! Det er absurd og uansvarlig.
Monsieur Blé, hva mener du om dette?
Kona mi og jeg prøver å få barn.
Jeg har aldri tenkt på hvor mye avfall barnet ville medføre.
Jeg tenker på hvor mye kjærlighet jeg vil gi det.
-Det er et egoistisk argument. -Er jeg egoistisk?
-Jeg tenker på kloden. -Barna våre vil gjenoppbygge den.
De vil redde den, med utdannelse og miljøbevissthet.
Jeg er kanskje egoistisk, men du er en pessimist.
Har du et svar?
Ja. Pessimist eller bare ansvarsfull!
Ro dere ned. Takk.
La oss ta en titt på meningsmålingene igjen.
Ifølge tallene ser det ut til at monsieur Blé har en liten ledelse,
men neste innslag kan endre det.
Nå skal vi ønske velkommen noen som betyr noe,
eller har betydd noe, for kandidatene våre,
og som vil belyse personligheten deres.
Jeg snakker om overraskelsesgjesten.
OVERRASKELSESGJEST
-Hvem er det? Hvem er gjesten min? -Det kan jeg ikke si.
Noen folk hevder de kjenner meg, men det gjør de ikke. De er hatere.
La oss først ønske Corinne Douaniers overraskelsesgjest velkommen.
Hun heter Chahiba Daoudzada.
Lenge siden! Hvordan går det?
Vær så god å sitte. Velkommen, Chahiba.
Takk for at du kom.
Et rørende møte.
Vi ser mange følelser, madame Douanier. Da så!
-Velkommen, Chahiba. Fortell om Chahiba. -Vel… Beklager.
Ta den tiden du trenger.
Vel, Chahiba er afghansk.
Vi møttes langt tilbake gjennom organisasjonen Hun-dre.
"Hun-dre", som i "hun" og "dre", altså hundre av…
Vi skjønner.
Hun er afghansk, og hun ble torturert av Taliban.
Avvist av familien fordi hun er blind og lesbisk.
Og diabetiker type to.
Diabetiker type to.
-Så… -Hun er ikke blind.
Vær så snill, monsieur.
Hun er ikke blind. Da hun satte seg, så hun ned.
-Var jeg blind, ville jeg satt meg sånn. -Monsieur…
-Takk! -Og du betalte for studiene hennes, hva?
Ikke jeg. Strukturene… Hva foregår?
-Monsieur Blé? -Jeg tror ikke hun er blind. Vi sjekker.
Hun hadde ikke engang stokken foran seg. Hun gikk sånn.
-Er dette en spøk? -Monsieur Blé, du må forlate settet.
Oppførselen din er respektløs.
-Monsieur Blé, sett deg. -Hun er blind.
Du er respektløs!
-Overfor Chahiba og Frankrike… -Hun er faktisk blind.
Du kan ikke gjøre sånn. Du ydmyket henne på TV!
-Beklager! -Du ydmyket en ufør kvinne i eksil.
Ok, men hun er ikke lesbisk! Det er åpenbart.
Det går fint. Jeg er vant til å se Taliban rett i øynene.
Jeg er ikke redd ham.
Chahiba, hva vil du fortelle det franske folk om Corinne foran valget?
Franskmenn er heldige.
De må forstå at Corinne er en fantastisk kvinne.
I dag studerer jeg på Harvard, hvor jeg tar en trippelgrad
i bærekraftig utvikling, menneskerettigheter og LHBTQ+-forfølgelse
på den arabiske halvøy på 600-tallet. Takket være Corinne.
Det beviser at når et land gir en person i eksil en sjanse,
så kan personen bli en ressurs for landet som tar dem imot.
Det er ett syn.
-Måtte lyset lede deg, Chahiba. -Takk.
Vi snakker om alt unntatt Frankrike.
-Afghanistan, USA… -Unnskyld?
-Monsieur… -Vi hører ikke.
-Du er i publikum. -Jeg jobber med Blé. William Crozon.
-Vi snakker om reisen hennes. -Om utlendinger.
Vi starter i Afghanistan. Hun blir mishandlet, tvunget i eksil
og krysser Middelhavet alene.
Som blind?
-Hun kom seg hit. -Krysset hun Middelhavet som blind?
-Hun ville ha sunket! -Monsieur Blé.
…noe Frankrike ikke kan!
-Monsieur Blé, ro deg ned. -Jeg vil be om unnskyldning til Chahiba.
Men rådgiveren min ga meg dårlige råd.
Jeg er spent på hva du mener om inkludering. Hva er planene dine?
Svar henne.
Jeg har ventet på det spørsmålet.
Som dere vet, jeg ble skutt i testikkelen. Iblant gjør smerten meg irritabel.
Du snakker til Chahiba, som har vært gjennom mye.
Vi går videre til overraskelsesgjesten. En som har betydd mye.
En med sterk personlighet.
-Er det Granite? -Nei, ikke Granite.
-Ikke Granite? -Det er Claude, faren din.
Ta vel imot Claude!
-Hva pokker gjør du her? Kom deg ut! -Hei, Claude.
Vær så god og sitt.
Sønnen min! Endelig!
Claude, du kommer rett fra Abidjan.
Du og Stéphane har ikke sett hverandre på 20 år. Stemmer det?
-Tjuesju år. Åtte uker. Fire dager. -Ja.
-Livet splittet oss. -Hvilket liv?
Du stakk av med Clémentine, som var gift med fetteren min!
For å tilfredsstille dine nedrige behov. Idiot!
Jeg dro for å få det du ikke ga meg hjemme.
Du ba om for mye!
-Som jeg sa, livet splittet oss. -Ja.
Så reiste jeg verden rundt med virksomheten min.
Import. Eksport. Transport. Men du var alltid i hjertet mitt, sønn.
Du kunne vel ha ringt i løpet av 27 år?
Du vet hvordan det er. Det er dårlig dekning der.
Hadde du ikke dekning på 27 år?
Apropos initiativ, om dere ringer 00 225…
-Kan vi få opp nummeret? -Pappa!
Det går ikke.
For å melde dere på et unikt eiendomsprosjekt.
-Nei, monsieur. -Pappa…
Hva er det snakk om, monsieur?
-Ikke avbryt meg, frøken. -Unnskyld?
Ok, du kaller meg "frøken".
-Hva gjør du? -Flott.
Presidentskapet er for menn.
Ikke en dame med unaturlige seksuelle preferanser.
Beklager.
-Unnskyld meg! -Ja, si noe.
Jeg tar avstand fra kommentarene til denne personen.
-I Kamerun… -Seriøst.
…får folk som deg seks år i fengsel og en bot på 200 000 franc.
Folk som meg?
Folk som oss?
Ja, svar på det.
-Homser. -Nei, monsieur…
-Claude… -Uakseptabelt.
Stéphane, be ham klappe igjen.
Takk for besøket, men dette er uakseptabelt.
-Madame Douanier, snakker du afrikansk? -"Afrikansk" er ikke et…
Jeg kan litt mina, for jeg bodde seks måneder i Grand Popo.
Ja.
Vi skal ikke… Vet du hva? Du er veldig frekk mot folk!
-Nei, men dette… -Nei, ta det med ro.
-Jeg må be… -Vi kan ikke forstå.
Ro deg ned, ellers må du forlate settet.
Vær så snill!
Kan vi følge Chahiba ut? Folk som roper, minner henne om Taliban.
Chahiba, som heldigvis for henne ikke så noen ting.
Vi har vært her i to timer. Sendingen nærmer seg slutten.
Kom igjen, kompis.
Ja. Monsieur Blé har 21 % av stemmene,
mot 35 % for madame Douanier, som har tatt ledelsen.
Men halve den franske befolkningen har ennå ikke bestemt seg.
Det stemmer, og i stedet for en konklusjon skrevet av et PR-team,
skal vi gå videre til Spørsmålet.
SPØRSMÅLET
Monsieur Blé, du først.
Dette er spørsmålet ditt.
Hvor står du når det gjelder radikal isl…
-Narkotikahandel. -Det funker også.
Ifølge flere kilder har du tilknytning til narkolangere i nabolaget ditt.
Noen er til og med i slekt med deg.
Er det bare ett spørsmål?
Om du kommer til Élysée, hvem sin side er du på?
Franskmenn eller familien din? Velgerne eller langerne?
Den satt, Blé!
Et enkelt spørsmål, monsieur Blé.
Monsieur Blé?
-Mer champagne? Se på ham! -Ja.
Vi må feire!
-Monsieur Blé, hele Frankrike lytter. -Han driter i buksa.
La oss åpne en ny kasse.
Faen!
Vi venter, monsieur Blé.
Frankrike lytter. Hvem sin side er du på?
Den franske befolkning eller familien din? Velgerne eller langerne?
Et enkelt spørsmål.
-Ja eller nei. -Monsieur Blé?
Ok. Jeg innrømmer at det er narkolangere i familien min og blant mine bekjente.
Ja, det er det.
Men når du er svart fra et fattig nabolag, så har du ikke mange alternativer.
Du vet at du vil jobbe hardt for å få mindre enn alle andre.
Så derfor velger noen den alternative stien.
Vi i drabantbyene må slutte å undervurdere oss selv.
Drømme stort, ha ambisjoner. Slutte å begrense oss selv.
Derfor ber jeg franskmenn stemme på Stéphane Blé på søndag.
Bevis at det er mulig.
Man kan komme fra ingenting og allikevel bli til noe.
Så du har en fetter som selger dop.
-Jeg sa flere ting. -Det er notert.
Nå skal vi stille Corinne Douanier spørsmålet hennes.
Madame Douanier, vi har fått høre at du sponset Blé, så han kunne stille.
For to måneder siden ga du ham din støtte. Nå går du ut mot ham.
-Er ikke det hyklersk? -Ja, jeg sponset monsieur Blé.
Han kom til meg for to måneder siden og virket som en likendes fyr.
En ærlig og engasjert lokal ungdomsarbeider
som ville endre systemet.
Jeg tilbød ham min støtte for den demokratiske prosessens skyld.
Men den Blé jeg står overfor i kveld, er ikke mannen jeg møtte,
om jeg skal være ærlig.
Underveis i kampanjen har du oppført deg som alle andre.
-Du motsier deg selv. -Jeg?
Ja! For eksempel sa du: "frihet, likhet, sikkerhet"?
Sa du det?
-Ja. -Svar henne.
-Akkurat. -Jeg sa det.
-Men jeg var på en politistasjon. -Du snakket om sikkerhet med politiet!
Du har blitt en politiker.
Du ville styrte systemet, men du har blitt systemet.
Du har gått over til undertrykkerne!
-Fleiper du? -Nei.
-Er jeg en undertrykker? -Ja.
Hva med 400 år med slaveri? Ringer "kolonisering" en bjelle?
-Og 2000 år med undertrykkelse av kvinner? -Det fantes svarte kvinnelige slaver.
Ja, som kvinne vinner man aldri. Det vil jeg endre hvis jeg blir valgt!
Som alle menn tror du at du fortjener alt bare fordi du er mann.
Menn som deg har ledet oss mot vår undergang i århundrer!
Nå er det nok! Det må ta slutt! Stans!
For fremtiden, for planeten, for våre barn, for Frankrike.
Lenge leve Frankrike!
-Ja? -Så du på?
Delvis.
Ok, du så på. Så du hvordan jeg dreit meg ut?
De begynte greit. Så angrep de deg fra alle kanter.
Faren din var fæl.
Tuller du? Det var ille.
Og Lamine?
Stéph, du blir ikke president. Han er nødt til å melde seg.
Vi finner en god advokat som kan bevise at han ble lurt.
Han nekter å høre. Du må snakke med ham.
Jeg har fortsatt en sjanse. Jeg tar meg av det etter andre runde.
Ta det rolig. Hva driver du med?
Jeg ringer deg tilbake, jeg lover.
Jeg elsker deg.
Hva skal jeg si?
Det var ikke bra. Det var faktisk veldig ille.
Men vi kan klare det. Det er mange sofavelgere.
Vi kan få tak i noen av dem og gjøre et comeback.
Ikke få panikk. Ok?
Se på Chirac i 95. Han kom fra ingensteds.
Ingen trodde på ham. Men du må skjerpe deg. Ingen flere feil.
Du må høre på meg. Et øyeblikk, vi jobber.
Du må høre på meg.
Hold deg til det grunnleggende.
Det er det sosiale. Ja, bare et øyeblikk! Det sosiale.
Vi er sammen i dette.
Hør på meg når jeg sier noe, så hører jeg på deg.
-Jeg bearbeider… -Politiet!
-Politiet, åpne. -Politiet?
-Hva har du gjort? -Ingenting.
-Jeg har ikke gjort noe. Hva vil de? -Aner ikke.
-Du har gjort noe. -Nei, jeg sverger.
-Bare si det! -Jeg har ikke gjort noe, jeg sverger.
-Jeg er helt sikker. -Åpne!
-Dette er en feil… -Monsieur Blé?
Han er her, det er ham.
Lotfi, som ble angrepet i nabolaget ditt, har våknet fra koma.
Han har identifisert Lamine Touré som angriperen.
Nei?
Lamine er en del av kampanjeteamet ditt, hva?
-Ja… -Nei!
-Nei. -Nei!
Lamine? Nei, han var frivillig.
Han tok seg av småting. Jeg ga ham en restaurantkupong en gang.
Regnes det som lønn?
Tror ikke det. Så han er ikke egentlig en del av…
Forklar deg på stasjonen.
Lamine er borte. Du mistenkes for å ha hjulpet ham å flykte.
Nei, du kan ikke gjøre dette. Det er journalister her.
Sønnen min er uskyldig!
Vær så snill.
Monsieur Blé, kan vi få en kommentar?
Tekst: Marie Wisur Lofthus