Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vegas, ørkenens juvel. Her kommer folk i alle former og størrelser.
Mens hotellene i dag er høyere og mer glitrende,
har klientellet mistet noe av glansen.
Mitt favoritt-Vegas er fra en svunnen tid da kontanter var tingen.
Da alle røykte, drakk martinier og kledde seg for å imponere.
Og da Rat Pack styrte.
Det er det Vegas jeg drømmer om, og som jeg vil vekke til live.
Mine damer og herrer,
Sebastian Maniscalco.
Jøss. Hva med en applaus for Las Vegas i Nevada?
Jeg vil gjøre et tilbakeblikk
til en tid da folk kledde seg opp
i Las Vegas.
Jeg vil takke dem som har tatt seg tid
til å kle seg opp i dress eller kjole.
Ja. Flott.
Setter pris på det.
Det ser ut til at mange ikke gjør det.
Det er fint. Hyggelig å se par på byen i helgen.
Min kone og jeg går ikke ut i helgene, for jeg jobber.
Så vi går ut på tirsdager.
Da har vi stevnemøter.
Alle sier at man må ha stevnemøter når man har barn.
"Du trenger en kveld for dater!
For at du og kona skal ha kontakt."
Så nå går vi ut og krangler uten barna. Det er bra.
Vi er mye dyktigere når barna ikke er der. Det er bra.
Jeg elsker min kone Lana til døden, men hun skynder seg ikke.
Når vi parkerer, åpner vi ikke dørene samtidig.
Jeg går alltid ut av bilen, lukker døren, jeg ser, men hun sitter der fortsatt.
Jeg venter.
"Hun må legge merke til at jeg har gått utav bilen."
Men ingenting. Jeg må gå bort til henne, banke på vinduet og si:
"Hva faen gjør du?"
Hun leter alltid etter noe.
Det står et fullt parfymeri mellom forsetene. Hva i…
Hun kikker i baksetet.
Hva ser du etter i… Vi har ikke sittet i baksetet.
Hva er det i baksetet?
Skoene er av.
Hun mister skoene på en ti-minutters kjøretur.
Hun bruker høye hæler, og de er vonde. Jeg skjønner det.
Men om det var meg, ville jeg sett på GPS-en og sagt:
"Tre minutter igjen, kanskje jeg skal…
…begynne å montere føttene mine."
Når hun går ut av bilen, kan hun ikke gå i de hælene.
Det er som en Thriller-video på parkeringsplassen.
Hun sier: "Ser jeg sexy ut, kjære?
Er jeg ikke sexy?"
"Jeg har stå allerede", sier jeg.
"Bare gå inn i restauranten. Folk ser på deg.
Det ser ikke bra ut, kjære."
Og vi går inn i restauranten. Bestill alltid bord. Det må du.
Du er stolt når du reserverer bord.
Så snart du kommer inn, ser du folk som vaser omkring.
Du prikker i kona di og sier: "De har sikkert ikke reservert bord."
Du oppgir navnet ditt, men av og til blir du litt nervøs.
Et øyeblikk tenker du: "Fikk de reservasjonen?"
"Maniscalco, to." Har dere sjekket sammen med dem?
Ja, der. Gudskjelov!
På vei til bordet mener kona at det er et bra tidspunkt
for å ta en prat mens vi åler oss gjennom en overfylt restaurant.
Kona mi snur seg."Mamma kommer i mai.
Hvis du vil, kan vi invitere moren din i juli."
Jeg sier: "Vi har mistet fyren. Jeg vet ikke hvor bordet vårt er.
Vi har god tid til å diskutere dette ved bordet.
La oss finne verten."
Vi setter oss.
Min kone utnytter ikke menytiden sin på riktig måte.
Hun må se seg rundt i restauranten. "Herregud, så du taklistene?"
Jeg sier: "Begynn å lese, stikk nesa i menyen.
De kommer til å stille oss spørsmål.
Vi må være forberedt på å svare.
Velg et protein, slutt å se på taklistene."
Min kone vet ikke hvordan restauranter funker. Jeg har jobbet på restaurant.
Jeg kjenner både kjøkkenet og spisesalen.
Kona mi vet ingenting. Hun tilkaller ryddegutter.
Hva? Du tilkaller ikke ryddegutten, ok?
Han har to jobber. Han rydder bort og dekker på.
Han kan ikke med kassaapparatet, vet ikke hva dagens rett er,
og noen ganger kan han ikke språket.
Generelt sett er ryddegutten
en utenlandsk mann mellom 18 og 35 år.
Greit? Generelt. Kona mi kjenner ingen utlendinger.
Hun vokste ikke opp med noen. Det gjorde jeg. Min egen far, utlending.
Besteforeldre, utlendinger. Jeg har mange utlendinger i familien min.
Jeg vet hvordan de oppfører seg.
Om min far var her i kveld, og jeg ikke kjente ham,
kunne jeg pekt ham ut og si at han ikke var født her.
Bare på hvordan han beveger seg.
Det er ikke amerikanskfødte bevegelser.
Kona mi tilkalte ryddegutten. Det ville bli et problem.
Hun sa: "Unnskyld." Jeg sa: "Kjære, hva gjør du?"
Han kommer.
Hun justerer ikke ordvalget. Det er det samme.
Hun snakker til ham på samme måte som til meg.
"Beklager, men vi ser faktisk ikke servitøren vår…"
Jeg sier: "Du har mistet ham allerede.
Han skjønner ikke "faktisk".
Hvorfor setter du sammen setninger?
Du må bruke stikkord. Salt, serviett, is…
Ting han kan. Han har nettopp kommet. Han vet ikke hva 'faktisk' betyr."
Hun ba ham om en Tito og brus.
Jeg sa: "Kjære, den eneste Tito som han kjenner, står i oppvasken
bak i restauranten."
Han vil gå bak der og si: "Tito, de spør etter deg."
Han vil komme ut og si: "Hei, jeg heter Tito.
Vil du ha litt brus i juicen din?"
Servitøren kommer. Hun er sjokkert, ikke sant?
Hun har sittet med menyen i 25 minutter.
Servitøren kommer. "Hva skal det være?" "Herregud!"
Hun sier: "Du først." Har dere opplevd det? "Du først, kjære."
"Jeg tar en biff med grønnsaker.
Tilbake til deg!
Hvor lenge trodde du at jeg skulle snakke med denne fyren?"
Skulle jeg gå rundt i restauranten med ham, holde ham i hånden
og spørre hva han drømmer om?
"Du først…"
Det er ikke fallskjermhopping!
Si til mannen…
Men min kona og jeg har startet et nytt kapittel i livet.
Vi har to barn på fem og tre.
En femåring og en treåring, og jeg er 49.
Det er en aldersforskjell på 46 år
mellom sønnen min og meg. Ok?
Jeg liker å leke med ham, ikke misforstå, men mye av leken er
å seg legge ned. Greit?
Det er mye "la oss begrave pappa i kveld".
Knærne hans gjør vondt det er noe galt med skulderen.
Det er mye lek i liggende stilling.
Min fem år gamle datter går i barnehagen.
Hun har et barn i klassen som identifiserer seg som løve.
Kommer på skolen med hale, ører og pels
rundt håndleddene.
Kaller seg Brøle. Hør…
Jeg finner ikke på det, jeg rapporterer bare nyhetene.
Tjuetre barn og én løve i klassen.
Jeg bor i Los Angeles, så du må være forsiktig med hvem du snakker med.
Jeg og en annen far ventet på at ungene skulle bli ferdige,
så jeg prikket i ham og sa: "Ser du løven som de har i klassen?"
Han sa: "Er det ikke fabelaktig?" Og så svevde jeg bort fra den fyren.
Jeg snakket ikke med ham resten av det halvåret.
Jeg klandrer ikke ungen. Jeg klandrer foreldrene.
Ikke sant?
Ungen kom sikkert ned om morgenen kledd som en løve.
"Jeg er en løve, mamma. Jeg er en løve, pappa!"
Og de idiotiske foreldrene sa: "Å, han er en løve.
Kom igjen, løve. La oss dra på skolen."
Hvis ungen min kommer ned kledd som en panda,
sier jeg: "Pell deg opp og ta på deg olabukser.
Jeg tar ikke en panda med meg på skolen."
Sånn, ferdig. Vi ser ikke det antrekket igjen.
Pappa sa nei.
Jeg har noen her
som tenker: "Hva bryr det deg? Hvordan påvirker det deg?"
Det påvirker datteren min, ok?
Hun lærer ingenting fordi den løven forstyrrer.
Han sitter bakerst
og velter bøker og pulter, ikke sant?
Læreren må stoppe det hun gjør.
Nå for tiden kan du ikke si noe. Dersom jeg sier noe,
er jeg plutselig ufølsom for løvens følelser.
Jeg kan ikke gå til læreren og si: "Hva faen er det med den løven?
Hvis han er en løve, ta med et bur og gi ham rått kjøtt.
Barnet mitt kan ikke alfabetet
fordi Brøle er baki der og leter etter sebraer."
Kan dere tro at vi snakker om dette?
Jeg må levere sønnen min på skolen også. Det er alt jeg gjør. Jeg leverer.
Da vi vokste opp, leverte ingen oss. Vi ble ikke kjørt noe sted.
I hvert fall ikke til skolen.
Jeg vet ikke hvordan dere vokste opp, men mine foreldre sa:
"Gå langs fortauet, og når du ser folk på din størrelse, er du på skolen.
Gå inn når du hører navnet ditt. Forhåpentligvis lærer du noe."
Nå må jeg levere sønnen min. Jeg må gi ham til læreren.
Du drar til skolen, snakker med foreldrene.
Jeg vil ikke snakke med noen om morgenen. Man vil bare gjøre sin egen greie.
Men folk elsker å snakke om morgenen. Snakker dere med folk?
Vet dere hvor kjedelige folk er?
Har dere hatt sånne samtaler?"Hva skjer?" "Vel, i forrige måned hadde vi covid.
Mannen min hadde 39 i feber."
Hør her…
Kan dere høre på sånt? Jeg kan ikke det. Jeg må høre greier.
Når jeg snakker med dere og spør hva som skjer, må jeg høre… "Hva skjer?"
"Jeg var utro i går kveld."
"Var du? Hva skjedde?"
Det er det jeg vil høre. Jeg vil ikke høre om forkjølelsen din.
Jeg leier sønnen min inn i klasserommet.
Han vil bli båret. Jeg bærer ham ikke. Jeg sier: "Jeg kjørte deg. Nå må du gå."
Når jeg nærmer meg klassen, ser jeg en asiatisk far.
Se hvor stille det ble på "asiatisk far". Utrolig.
Jeg sa asiatisk far, og alle i rommet strammet rumpehullet.
"Hvor vil du med dette?
Hvorfor sa du det?"
Det har skjedd her i landet de siste seks, sju årene.
Du kan ikke engang nevne folks bakgrunn når du beskriver dem.
Det er ikke nedsettende ment.
Sånn visste man hvem man snakket om da vi vokste opp.
Du satt i nabolaget og sa: "Hvilken fyr?" "Han fra Puerto Rico." "Jeg kjenner ham."
I dag ser jeg folk i dette rommet som tenker: "Hvilken rolle spiller det?
Hvorfor nevner du det? Spiller det noen rolle?"
Det spiller en rolle. På slutten vil dere finne ut hvorfor
jeg sa "asiatisk far", ok? Slapp av i rumpehullet, det går bra.
Det er i orden.
Hyggelig fyr. Han sa: "Hei,
jeg er rompappaen."
Jeg sa: "Hva er en rompappa?"
Han sa: "Jeg sørger for at fedrene møtes én gang i måneden.
Vi møtes hos Christopher på tirsdag og har en stygg-genserkveld.
Ta på deg den styggeste genseren din, så snakker vi om å være pappa.
Kanskje jekker vi en Cola Zero."
Jeg sa "Hør her…"
Jeg er grei. Hvis du snakker med meg, skal jeg snakke med deg.
Men jeg er 49 år gammel, og jeg leter ikke etter nye venner
i min alder. Ok?
Jeg vil bli kvitt folk i livet mitt.
I Maniscalco-husholdningen har vi masseoppsigelser.
Vi tar ikke imot nye søkere.
Jeg sa: "Takk for invitasjonen, men jeg kan ikke komme.
Men husk meg ved neste genserfest, kanskje jeg stikker innom."
Han pekte ut sønnen sin. Det var den eneste asiatiske ungen i klassen.
"Det er sønnen min." "Jeg vet det," sa jeg.
Men igjen kikker dere opp hit
og tenker: "Du er så fordomsfull.
Hvordan våger du å anta noe?
Er det ikke andre muligheter?
Den asiatiske faren kan ha adoptert det svarte barnet,
og den svarte faren det asiatiske."
Hvis jeg setter penger på hvem den asiatiske gutten skal hjem med,
blir det denne fyren, ikke sant?
Legg 100 dollar på bordet og vis hvor politisk korrekte dere er.
Der jeg er fra, kom disse to i samme bil.
Ikke sant?
Nå kom ungen min.
Å oppdra ham er som å oppdra en sjimpanse. Han er overalt.
Han bare kom.
Rev av seg skjorten. Nydelig. Jeg må si at som italiensk far
ble jeg stolt av at sønnen min rev av seg skjorten
foran 13 kamerater.
Jeg gjør ham klar for skolen.
Jeg kler på ham, tar på ham skoene og sokkene, litt parfyme.
Pynter øret hans med litt parfyme.
Jeg vil at han skal bli vant til å ha sin egen lukt.
Og når læreren hjelper ham, sier hun: "Ok, vi skal…
Hva faen har du på deg?"
Sønnen min hentet fargestifter og en fargeleggingsbok
og gikk rett bort til jentene. Forbi guttene, rett bort til damene.
Delte fargestiftene sine. "Ta en grønn. Vil du ha min grønne?"
Jeg så på dette, og nå måtte læreren komme og prompe på middagen min.
Hun sa: "Kan du kle skjorten på sønnen din?"
"Hvorfor det", spurte jeg. "Han koser seg, se på ham!
Det er en løve i den andre klassen."
Hun sa: "Vi vil ikke at de andre barna skal kle av seg. Kan du gjøre noe?"
"Greit", sa jeg."Kom hit.
Ta på deg skjorten igjen. Folk er misunnelige.
Jeg vet du er lei deg. Vi tar den av i butikken på vei hjem."
Og jeg sa til ham:
"Du deler lekene dine mens du er her. Du respekterer lærerne.
Du sier 'vær så snill' og 'takk'. Forstår du?
Kom deg inn igjen." Et klaps på rumpa.
Han går inn igjen. Sånn snakker jeg med ham.
Ikke noe babysnakk. Noen fedre snakker babyspråk
med sønnene sine."Del bilen din, ok?
Del bilen din. Vær snill."
Nei, jeg snakker til sønnen min som om han er i fagforeningen
og kjører gaffeltruck 15 timer om dagen.
Jeg skulle til å gå, og læreren sa: "Unnskyld meg, hvor skal du?"
Jeg sa: "Jeg henter ham kl. 15."
Hun sa: "Vi oppfordrer foreldrene til å delta
i læringsprosessen, så om du vil bli noen timer…"
Noen timer?
Hva skal jeg gjøre? Jeg underviser ikke.
Ikke sant? Jeg vet ikke hva skolene gjør nå.
Skolene jeg gikk på, var ustabile. Lærerne var fulle, barn slåss, folk stjal.
Hva skal jeg gjøre?
Alt er så fint nå. Lærerne kommer ut. Alt er fryd og gammen.
Læreren kom ut.
Vi ser på klokken. Hva sier den?
Fem minutter til lek
Jeg aner ikke.
Læreren sa: "Vi skal sitte i en sirkel.
Sitt i en stor sirkel. Ta barnet deres. Stor sirkel."
Jeg spurte: "Skal vi sitte som indianere?"
"Ja, men
vi sier ikke…
…som indianere.
Vi sier eplemos i kryss."
Hva? I kryss, hva?
Jeg ante ikke at indianerne ble opprørte,
hadde et møte og sa: "De stjal stilen vår, dette er drittpreik.
Dette må ta slutt."
Ingen vet hva de skal si. Dere vet vel ikke hva som er forbudt?
Før dere sier det og får problemer.
I noen stater kan du ikke engang si
at du har en walk-in-garderobe når du skal selge huset.
Tenk det. Kan ikke si walk-in-garderobe lenger.
Hvorfor ikke? Ikke alle kan gå.
Sier dere at en fyr i rullestol skal se på et hus…
…og megleren sier: "Og her er walk-in-garderoben.
Og han sier: "Hva faen sa du?
Jeg kan ikke gå."
Verden er snudd på hodet. De sier den er bedre i dag.
Se dere rundt, den suger.
Jeg vokste opp på 70- og 80-tallet. Jeg var et barn,
og jeg tenker tilbake på den tiden.
Det virket litt enklere. Bursdagsfestene mine var enkle.
Vi slåss med vannballonger.
Husker dere vannballongene?
Familien min var for gjerrig for ballonger som holdt på vannet.
Vi hadde små ballonger som vi måtte etterfylle.
Husker dere?
At dere fylte ballonger?
Faen! Herregud!
Atten gummiringer rundt kjøkkenkranen før festen var over.
Du fikk tre ballonger.
Men når du fikk ballongen, kunne du ikke vente
med å slå den ungen du ikke utsto.
Han sprang gjennom hagen, og…
Ballongen havnet rett inn i øregangen hans.
Den gutten ble døv… Han hørte ingenting på tre måneder.
Foreldrene spurte hvordan festen var.
"Jeg hører ingenting. Det var litt av en fest."
Ingen ble saksøkt.
I en bursdagsfest på 70-tallet var det underforstått
at man kunne miste en finger, synet, hørselen.
Vi hadde leker med mat på festene våre da jeg var barn.
Jeg husker at mat var en stor del av bursdagsfestene våre.
I syvårsdagen min kom moren min med en halv meter lang squash.
Hun sa. "Vi skal spille gagootz."
Hva?
Har vi ikke sett-halen-på-grisen? Hva faen er gagootz?
Hun stilte opp ungene, tok en squash
og satte den mellom knærne på gutten.
Det var en syv år gammel gutt med squash på en halv meter
som stakk ut mellom knærne.
Målet med spillet var at du…
Du skulle snu deg til venstre
og gi den til ungen, og den andre ungen klemte den fast.
Den andre ungen
ga den til…
Hvis squashen falt på bakken, var du ute av spillet.
Og den siste med squashen
fikk beholde den. Det var premien.
Hadde med en squash fra festen min.
Foreldrene sa: "Hva er dette?" "Jeg vet ikke, det er en gagatza.
Men de ga oss en oppskrift.
Skjær den i skiver, dypp dem i egg og brødrasp og frityrstek dem.
Det er et godt mellommåltid."
"Hva? Var dette i bursdagen til en syvåring?"
"Ja."
En annen lek. Moren min tok frem en strømpebukse.
Hun bandt ett ben rundt midjen på ungen.
Så puttet hun en potet nedi foten på det andre benet
så ungen…
Ungen hadde en potet hengende fra skrittet.
Hun gjorde dette med to barn. Hun tok dem med ut på fortauet.
Så la hun en sitron foran hvert barn,
og de skulle konkurrere om å slå poteten
borti sitronen.
Dette var en lørdag ettermiddag.
Ingen ringte politiet. Det var bare en vanlig bursdagsfest.
Det føles som om det var i går.
Nå?
Jeg har barn, jeg blir eldre. Jeg er ikke av dem som klager
over å bli gammel. Nei.
Jeg blir bare eldre og ser noen endringer i meg selv.
Nå har jeg klaustrofobi.
Det skjedde for to år siden. Jeg har ikke hatt det før.
Jeg satt på et fly, ved vinduet, og midt i flyturen sa jeg:
"Jeg må ut!". Jeg vet ikke hva som skjedde.
Jeg kan ikke dra på sånt som dette.
Jeg vet ikke hvor jeg skal sitte. Jeg kan ikke være innesperret.
Sist jeg gjorde det, var for fire år siden.
Min kone og jeg dro for å se Hamilton på Broadway.
Alle snakket om Hamilton. Du treffer på dem.
"Har du sett den?
Herregud. Fantastisk. Vi så den. Hvor mange ganger?
Hvor mange ganger så vi den?
Vi så den tre ganger.
Hver gang var det et eks…
Det forandret meg som… Det forandret meg."
Da jeg hørte det, visste jeg at jeg ikke ville like den.
Barna mine forandret meg, ikke Lin-Manuel.
Så vi dro.
Min kone og jeg satte oss.
Det satt en kvinne ved siden av meg.
Hun gravde i vesken. Det drepte meg, ikke sant?
Jeg sa: "Finn det! Jeg må ut herfra.
Kjære, vi må gå, jeg takler ikke dette med vesken.
Jeg vet ikke hva hun ser etter, men det dreper meg."
Så startet greia. Ti minutter inn i Hamilton
prikket jeg i kona mi. "Jeg aner ikke hva som foregår."
Jeg forsto det ikke. Jeg forsto ikke rappingen. "Hva sa han?"
Karakterene. Jeg vet ikke hva Hamilton gjorde.
Jeg gikk på dette stykket for å finne ut hvorfor fyren var så fantastisk.
Og dere må forstå noe om min kone og meg. Vi er dumme.
Som par er vi like dumme.
Du finner ikke det i mange forhold. I et normalt, sunt forhold
er den ene alltid smartere enn den andre,
og du stoler på at den smarte får deg gjennom filmer, bøker og livet.
Vi har ikke den dynamikken.
"Vet du hva som foregår?" "Nei, vet du?"
"Ingenting."
Vi satt der, kjempedumme.
Så i pausen…
Jeg trodde det var over, lysene kom på."Takk Gud.
Vi går og spiser østers."
Jeg fant ut at det gjensto to og en halv time med dette.
Jeg liker ikke pauser. Fullfør den jævla greia.
Jeg ville ikke reise meg i pausen. Vi gikk ut.
Vi så et svært intelligent par vi kjenner.
Vi snakket med dem.
De ramset opp amerikanske presidenter, kriger, hendelser.
Har dere snakket med svært intelligente folk?
Jeg tenkte for meg selv at jeg ikke hadde noe å bidra med.
Jeg bare nikket. "Ja, nei, 1700-tallet…
Det er lenge siden.
Nei, 1700-tallet, lenge siden.
Kjempelenge siden.
Han kikket i Playbill og fortalte meg om skuespillerne.
Jeg var utilpass. Jeg rullet mitt Playbill sammen
og spilte en Bon Jovi-låt på benet mitt.
Jeg spurte min kone om hun ville gå inn igjen.
"Jeg aner ikke hva som foregår. Jeg vil ikke skjønne det midtveis."
Min kone sa: "Nei, kjære, jeg er fortapt. Jeg vet heller ikke hva som skjer.
Jeg ante ikke at Hamilton var svart."
"La oss stikke.
Ikke si det til et levende menneske. Hamilton spilles av en svart skuespiller.
Vi stikker. Vi er dumme som brød.
Sett deg i bilen. Ta av deg skoene. Vi stikker.
Vi er fortapt."
Dumme.
Når kona og jeg kommer hjem etter å ha vært ute,
blir hun alltid sjokkert over hvor fort jeg legger meg.
Jeg vet ikke hva dere gjør
etter en kveld ute, men jeg drar hjem, pusser tennene, kler av meg, og bang.
Rett i sengen.
Du vasker ikke ansiktet. Jeg vasket det for to timer siden.
Et bad i vasken etter å ha vært ute i halvannen time?
Kona mi kommer inn på rommet."Herregud!
Er du i seng allerede?" "Ja. Det er natt.
Hva trodde du jeg skulle gjøre? Klippe plenen? Hopp oppi."
Jeg vet ikke hva hun gjør på badet.
Lydene som kommer derfra.
Vannet…
Hun ruller ansiktet med en rull med spisser.
Jeg sier: "Du blør! Hjelper det deg?
Moren min lager pasta med den.
Hvorfor bruker du den i pannen?"
Så tar hun på seg en koreansk maske.
Så snart du ser masken, tenker du: "Ingen sex i kveld! Det var det!
Skal jeg elske med en hockeykeeper?
Bare blunk så jeg vet at du liker det.
Er du under den greia?"
Jeg har ingenting på nattbordet, bare en lampe.
På hennes side, åtte flasker vann, ikke sant?
En tannbeskytter, øyedråper, smertestillende.
Hva faen gjør du på din side av sengen? Hvor lenge?
Vi legger oss.
Vi må finne noe å se på. Kona mi har ikke sett én film.
Hun har ikke sett én film i hele sitt liv.
Shawshank kom."Den må du se", sa jeg. "Den er flott."
Hun sa: "Jeg kan ikke se den." Jeg sa: "Hvorfor ikke?" "Den har begynt."
"For fem minutter siden. Jeg kan si hva som har skjedd."
"Jeg kan ikke se en film som allerede har startet."
Som om kona mi må se løven…
Noen av dere skjønte ikke den. "Er det en løve i Shawshank?
Jeg husker ingen løve i fengselet med Morgan Freeman."
Problemet i forholdet vårt er at jeg bekymrer meg.
Hun bekymrer seg ikke for noe.
Frykten min er innbrudd. Det er min største bekymring.
Da jeg var barn, ble vi ranet tre ganger.
Som voksen er jeg redd for å våkne klokken fire med en annen fyr
på soverommet.
Nei, jeg har ikke noe våpen.
Men jeg er 49 år, og jeg får ikke nye ferdigheter i min alder.
Våpeneierne har en god forståelse for våpenet sitt.
De går på skytebanen, de har lås på skapet sitt.
Jeg tror at når en våpeneier hører at noen bryter seg inn,
blir han fornøyd.
Han hører en liten risting i døren og tenker "å ja!".
Han sier til kona: "Bare bli liggende.
Du har en stor dag i morgen. Jeg tar meg av denne fyren."
I forrige måned gikk alarmen vår.
Den er høy og vekket meg selv om jeg sov som de døde.
Men kona mi våknet ikke.
I kveld skal jeg legge meg klokken to, og når jeg våkner, tror jeg det er morgen.
Jeg ser på klokken, 02.09.
Jeg sover i bolker på ni minutter hele natten.
Kona mi sover i samme posisjon. Om morgenen er hennes side vakker.
Alt er pent brettet, putene ligger i lag.
Håret flommer utover lakenet.
Min side ser ut som om jeg har slåss med en hai.
Alt er bare rot. Putevaret mangler. Hvorfor er jeg våt?
Jeg er gjennomvåt i nakken.
Jeg må vri opp undertøyet. Hva i helvete har skjedd med meg i natt
så jeg må snu madrassen i morges?
Hvorfor er jeg gjennomvåt?
Alarmen gikk i forrige måned, men kona mi våknet ikke.
Jeg sto opp med en gang, og jeg er ikke av dem som ordner opp i slikt.
Greit. Jeg sa: "Stå opp!"
Hun sa: "Hva skjer?" Jeg sa: "Alarmen ble utløst!"
"Bare gå og se", sa hun.
"Skal jeg gå og se og få to skudd i hodet mens du rømmer
med ungene og stifter en ny familie med en annen fyr?
Ikke faen. Still deg bak meg. Vi går sammen."
Gå og se!
"Hvem pokker tror du at du giftet deg med? Rambo? Vi går sammen."
Se!
Jeg skulle ønske at jeg var litt mer aggressiv.
Jeg prøver å lære ungen min å være sånn, litt mer mandig.
Vi fikk ham til å begynne med fotball. Det er ikke egentlig fotball.
Det er åtte treåringer som bare løper rundt.
Ballen flytter seg ikke.
Jeg tar ham med til en stor park i Los Angeles.
Den har basketballbaner. Den har en lekeplass.
Heroin. Den er fin.
Det er et barnevennlig sted.
Jeg har bare med meg sønnen min. Ingen pose med snacks,
vann, klesbytte, ingenting. Det er bare meg og ham.
Alle de andre foreldrene legger ut pikniktepper.
Setter opp parasoller. De har fruktfat.
Det er ikke Coachella, bare en trening på 45 minutter.
Det er mange hunder som løper rundt i parken.
Jeg vet at det er upopulært å si at jeg ikke liker hunder.
Ok? Beklager. Jeg vet at det er dyreeiere her, noen hundeelskere.
Jeg vet at dere får panikk bare av å høre noen si det,
men da jeg var seks, ble jeg skamfert av en schæfer.
Så når hunden din kommer til meg, er jeg ikke med på det.
Den er en trussel. Jeg tar et par skritt tilbake og vurderer den.
Nå så jeg på treningen, og på avstand
så jeg en hund som løp så fort
at jeg ikke så hvilken rase den var.
Den braste forbi og traff nesten sønnen min i hodet.
Rett gjennom laget.
Jeg måtte til og med spørre om det var en gepard.
"Hva faen sprang forbi her?"
Jeg kikket. Det var en greyhound. Jeg beklager,
men man eier ikke en greyhound. Greit?
Toppfarten til den greia er
77 kilometer i timen. Greit?
Den er en mynde. Det betyr at når den ser noe,
fanger den det, og den stopper ikke før den har det.
Jeg vet ikke om dere har sett en greyhound løpe. Det er skremmende.
Den legger ørene bakover, og…
Den greia er ikke lovlig. Det sparker opp gress.
Buksene mine revnet pga. det.
Jeg vet ikke hva som foregikk bak i ræva mi, men noe skjedde.
Det trakk. Jeg ville ikke se.
Nei, jeg ville…
Jeg ville komme i form for denne greia.
Jeg ville komme meg i form til dette Netflix-showet så dressen passet.
Det funket ikke. Den er trang.
Jeg ser meg omkring i kasinoet. Noen går fortsatt med masker.
Bruk den jævla greia om dere vil. Jeg har andre problemer
å bekymre meg for enn dere og maskene deres.
Jeg er ikke blant dem… Nei, jeg har greier på gang.
Vil dere bruke maske, gjør det.
Folk brenner for maskene sine. Har dere sett dem? "Har masken min."
De lager et kjede til den. "Jeg har et kjede
i tilfelle jeg må ta den av. Den bare henger her.
Jeg har én maske til hvis noen har glemt sin.
Jeg har en ekstra."
Vil dere det? Det er greit.
Så har vi den andre halvdelen. "Faen ta maskene! Jeg bruker ikke det!
Jeg går ikke med maske!
Ingen skal si hva jeg skal gjøre." Greit.
Vil dere være på det laget? Vær det. Jeg bryr meg ikke. Uansett.
Samme det. Men jeg kjenner meg selv. Jeg har skikkelig uflaks.
Uflaks.
Jeg baksnakker ikke det viruset uansett hvor vi er i denne pandemien.
Jeg blir ikke én av de karene.
Dere ser dem gående omkring. "Dette er svindel!" I neste nå…
Nei!
Jeg skal ikke si "ta vaksinen" på dødsleiet mitt. Nei!
Jeg tok vaksinen, men ikke for å redde livet mitt. Virkelig ikke.
Jeg tok den for å redde livet deres.
Jeg tok den greia av samme grunn som mange italienere.
Så snart italienerne fant ut at du mistet smakssansen dersom du fikk covid…
Det skremte dritten av oss. Jeg løp for å ta den.
Jeg tok to, Moderna og Pfizer, bare pump meg full.
Jeg bryr meg ikke om jeg dør av vaksinen,
for i det minste dør jeg med smaken av kjøttboller i munnen.
Å gå 15 måneder uten smakssans. Jeg vil heller dø.
Jeg tok vaksinen hos Walgreens. Jeg hadde håpet på et legekontor.
Med utdannede fagfolk, ikke en butikk
som selger People Magazine, tamponger og tyggegummi.
Det høres ikke bra ut for helsen.
Jeg var nervøs, jeg sto i kø. På intercomen hørte jeg:
"Hjelp i vaksineavdelingen."
Så kom fyren som leverer Gatorades inn på apoteket.
Nå er jeg nervøs, jeg ser opp dit.
Det var et spørsmål som villedet mange mennesker.
Spørsmålet var: "I hvilken arm vil du ha vaksinen?"
Jeg reiste meg, fyren stilte spørsmål.
"Er du allergisk?"
Jeg sa: "Du får ikke min medisinske historie midt i et apotek.
Bare gi meg vaksinen, så får vi se."
Så han stakk meg med den greia, og så begynte jeg å blø.
Jeg spurte: "Er dette normalt?" "Herregud", sa han.
"Kom igjen, kompis. Lyv for meg, finn på noe, si at to prosent begynner å blø.
Jeg er nervøs."
Han sa: "Jeg har aldri sett at noen blør slik.
Vil du ha litt Gatorade? Jeg har appelsin, drue og frost-smak. Vil du ha en frost?
Hvilken smak?"
Så ber de deg om å vente. Jeg vet ikke hvem som laget reglene.
Du må vente 15 minutter etter vaksinen.
Som en idiot sa jeg: "Ok. Vente 15 minutter. Her."
"Vært her lenge?"
"Åtte minutter. Jeg venter på å dø, men ingenting så langt.
Jeg tror jeg klarer meg. Det er ganske bra.
Fyren ved siden av fikk utslett.
Kanskje han hadde det fra før av, men jeg tror jeg klarer meg."
Femten minutter. Men dersom noe skjer, hva faen kan Walgreens gjøre?
Skal de tilkalle kassadamen? "Han skummer i munnen! Herregud.
Hvis det var en retur, kunne jeg hjulpet deg, men jøss.
Dette er over mitt lønnstrinn. Det ser ikke bra ut."
Femten minutter.
Ingen gikk ut i bilen etter 17 minutter og…
Femten minutter. Du kommer til å overleve.
Jeg vet ikke. Jeg prøver å redusere stress i livet mitt.
Jeg blir fort irritert.
Jeg gikk på kafé. Dette var i forrige uke.
Jeg var et sted jeg vanligvis ikke er, men jeg var kaffetørst.
Vanligvis går vi alle på de samme kafeene med jevne mellomrom.
Men jeg var i en annen by.
Jeg gikk inn på en hipsterkafé. Har dere smakt hipsterkaffe ?
Jeg gikk inn, alle hadde klistremerker på laptopen.
Hvis du er en 42 år gammel voksen mann og har et klistremerke
av Chewbacca på MacBook Pro-en, bør du revurdere
hvor du er på vei resten av livet.
Jeg sto i kø. Jeg så på fyren som laget kaffe.
Han hadde på seg en magetopp.
Jeg ble sur med det samme.
Hår overalt… Gi deg, kompis.
Klokken er åtte om morgenen. Jeg vil ikke se hår som leder ned i en navle.
Han hadde ingen…
Ingen navle, bare et navlehull… Vet dere hva som holder til der?
Dra hjem i kveld, ta en luftsprayboks,
blås i hullet ditt og se hva som faller ned på bordet.
Jobber du med mat og drikke med navlehullet ute,
kan du la venstre ball henge ut av shortsen òg.
Det er det samme. Ball, hull, hår, bare hold hullet
unna sconesene.
Denne fyren skulle ta en croissant,
og hullet hans var borti sconesene. Så ingen det? Forkle!
Arbeidsstyrken vi har i dag, er drittdårlig.
Arbeidsstokken?
Har dere bestilt noe av noen selv om dere vet
at dere ikke vil få det? "Det kommer ikke."
Jeg bestilte kaffe av ham, og han ba meg om å vente der.
Dette er kleint. Når du er på kaffebar, må du vente på kaffen sammen med andre.
Det er en vanskelig å få innpass der, for du kommer bort og…
"Hei! Hva venter dere på? En kaffe?
Hva har du bestilt?
Jeg bestilte en cappuccino. Du?" "Jeg vet ikke, det han vil lage."
Jeg bestilte varm kaffe, men han kom med en iskaffe.
"Ok, jeg tar den visst kald."
Jeg er ikke blant dem som stopper hele… "Unnskyld meg!
Jeg bestilte varm kaffe. Jeg fikk iskaffe."
Hva kan du gjøre? Det vil ødelegge dagen for fyren.
Han vil ikke kunne bearbeide det.
Du gir ham noe helt annet. Han skulle lage en cappuccino.
"Jeg skulle lage en cappuccino, nå sa han at han vil ha varm kaffe."
Jeg tok iskaffen. Uten sugerør.
De gir deg ikke sugerør. Du må spørre, og det er laget av kritt og kryssfiner.
Jeg vet ikke hva som skjer med sugerørene. En skilpadde døde visst i havet.
Nå får jeg hjerneblødning av å prøve å suge væske
gjennom et sugerør av gips. Få sugerørene tilbake.
De går i oppløsning.
Midt i drikken.
Nei, det går bra. Døde det én skilpadde for dette?
Jeg var på FaceTime med faren min. Han er 76 år gammel.
Han faller fra hverandre.
Når foreldrene deres er i den alderen, gjør alt vondt.
Hver gang du snakker med dem, forteller de deg hva som skjer
med kroppen deres. Greit?
I forrige uke spurte jeg: "Hva skjer?"
"Hva som skjer? Jeg er blind på venstre øye. Det er det som skjer."
Hver gang jeg ringer, er det noe nytt. Smerten flytter seg.
Jeg ringte. "Hva skjer med øyet?"
"Ikke øyet lenger. Se på dette. Jeg kan ikke bevege hånden.
Hånden er som en klo. Jeg kan ikke røre den."
Har dere sett foreldrene deres eldes foran øynene deres?
Han ringte på FaceTime i går.
Han sa: "Ringte jeg deg eller du meg?" Hva?
Han fortalte meg hva som skal skje når han dør.
Italienere snakker om døden. Særlig gammeldagse italienere.
De betaler for alt mens de lever så barna slipper å gjøre det.
"Når jeg dør, gråter du. Det er alt.
Ring Mario i Cumberland begravelsesbyrå når jeg dør. Alt er forhåndsbetalt."
Du ser ikke at italienere samler inn penger til bestemors kiste på Facebook.
Ikke sant? Man har ordnet ting.
Han sa han ikke ville i jorden. Han har en skuff
i et mausoleum.
"Kom, jeg vil at du skal se den.
Bli med i mausoleet, se hva jeg har kjøpt."
Det var en vegg. "Kom igjen, vi drar."
Vi kom dit, og han sa: "Jeg er den tredje på toppen.
Moren din skal inn først.
Jeg vil ikke ligge bakerst. Hun går inn først.
Og så vil jeg ligge ved veggen."
"Er det viktig? Du er død."
"Jeg vil ligge ved veggen i tilfelle de må ta meg ut."
Jeg sa:"Ja, men hvorfor tar du ikke en skuff her nede?
Da kan jeg sette noen blomster der." "Er du gal? Det koster 20 000 ekstra.
Legg meg oppunder taket, ta de 20 000 og del dem med søsteren din."
Jeg sa: "Nå må jeg vri hodet når jeg… Nå må jeg kaste ting opp dit.
Jeg elsker deg."
Faren min vil ha full pakke, en likvake. Hele greia.
Han vil ikke… Folk feirer livet nå, ikke sant?
"Jeg vil ikke ha en feiring. Ingen skal være glade når jeg dør!"
Vi spiste nylig middag sammen ute.
Vi spiste middag.
Jeg sa at jeg måtte gå på do. Han sa: "Jeg også. Kom igjen."
Jeg sa: "Nei. Gå, du. Jeg går når du er tilbake."
"Skal du sitte her alene? Skal jeg sitte alene? Vi går sammen."
Ok, så min far og jeg gikk på toalettet sammen.
Han tok båsen, jeg tok et urinal.
Faren min har forstørret prostata, ikke sant?
Det betyr at når han går på do, kommer det ikke en jevn strøm.
Det kommer litt etter litt. Ok?
Nå sto han der inne og bannet mens han var på do.
Han sa. "Faen, kom igjen!
Din kjerring! Kom igjen, din jævel!"
Det kom en annen fyr mens dette foregikk.
Han tok urinalet ved meg.
Han var høylytt. Har dere opplevd sånne som pisser høyt?
Alt de gjør, er som…
Hva skjer med de øvre luftveiene
når du kommer inn sånn på et offentlig toalett?
Så lente han seg på veggen. Har dere sett dem som må strekke ut en hånd?
Hva skjedde med deg sist du var på dass? Datt du nedi?
Og nå må du ta deg for? Hva?
Så begynte han å tekste. Han hadde én hånd her og begynte å tekste.
Hør her. Du må holde kontakten med denne hele tiden.
Du kan ikke la det gå oppover hele veggen. Du må holde kontakten med den.
Mens dette foregikk fortsatte faren min…
"Jeg er sulten, kom igjen, for faen!"
Denne fyren begynte å pisse. Jeg vet ikke hva som kom ut av ham.
Det var tykt som honning. Har dere hatt sånne tykke pissere?
Han pisset på urinalblokken, og det er høylytt.
"Hold deg unna urinalblokken, mann."
Pisset hans var som honning, som… Når jeg pisser, er det stille.
Jeg går til venstre, det sildrer ned rennen
og ned i avløpet.
Jeg pisser som en Tesla.
Dere er flotte. Gud velsigne Las Vegas. Takk for at dere kom på showet.
Tekst: Linda Hansen