Co si myslím o Dnu díkůvzdání?
U nás v rodině je vždycky drama.
Kvůli mámině straně rodiny.
Fakt drama. Je tam teta, co všechny soudí.
Babička se mě ptá, kdy už budu mít děti,
kdy si najdu přítele.
Já už přítele mám, ale ona to neví.
Opijeme se. Pak se objímáme a pláčeme.
Je to fajn rovnováha.
Drama a klid zároveň.
JAK UMŘÍT O SAMOTĚ
NIKOMU NEVĚŘ
Je to tamhle. Je to přímo tam!
Nechte ho. Nechte ho ležet.
Poslouchejte mámu.
Jak to, že už nemáte měsíčník O Magazine?
Myslíte čtvrtletník?
Proč to tak trvá? Uletí mi letadlo.
Buďte ráda, že tu vůbec jsem.
- Vy buďte ráda, že tu jsem. - Ven!
Musíte mít rezervaci.
- Paní! Vy nemáte... - Vždyť nikoho nevezete!
Počkejte, paní.
- Nechte... - Paní.
Šťastný Den díkůvzdání!
Šťastný krocaní den!
Už jsi, zlato?
Jsem za tebe vděčnej
Jo. Už jdu.
- Zapálils sirku? - Použil jsem sprej.
Počkej, víš kolik je hodin, zlato?
- Nevím. - Musíme sebou hodit.
Za chvíli tu bude máma.
Koupilas ty přílohy?
Jo, pořádně jsem je načančala.
Nepoznají, že jsou z restaurace.
Nemůžu uvěřit,
že mámě naservíruju batáty vařený v páře.
- Pozná to. - Bylo to na poslední chvíli.
Zlomila si nohu.
Má být ráda, že ses o to postaral.
Jsem jedinej, kdo má dům
a peníze, abych to všechno zaplatil.
- Nevidělas moje hodinky? - Ne.
Kde mám hodinky?
Promluvíš si s Mel?
Ne. Teď se to nehodí.
Ukradla ti číslo pojištěnce, Briane. Musíš si s ní promluvit.
Dneska prostě ne, jasný?
Chci si Den díkůvzdání užít.
A abych si ho užil, máma musí být šťastná.
A máma nebude šťastná, když budu křičet na její dceru.
- Dobře. - Nebudu se jí ptát na ukradený peníze
při sváteční večeři.
- Dobře. - Nebo to snad chceš?
- Jsi na mojí straně? - Jo.
- Hele... Zatraceně. - Promiň.
- Dýchej. Hej! - Dobře, dýchám.
Zhluboka.
Dobře. Zabírá to, vidíš?
Poslední dobou máš nad svou úzkostí větší kontrolu.
To je dobře. Nic se neděje.
Shayna pořád někde lítá.
Bude mít zpocený vlasy.
Za chvíli tu bude babička!
Promiňte, mohl byste ztlumit to topení?
Vím, že je zima, ale moje tělo to neví.
Moje rodina dneska poprvé pozná moje nový já.
Je to drsná parta.
Jazyk lásky mojí matky je kritika
a brácha si ho honí nad mými neúspěchy.
Ale teď uvidí novou Mel.
Ukážu jim nový sáčko, bum.
Sáčko a účes.
A pak jim řeknu: „Postoupila jsem ve svý kariéře.“
- A pak taky... - Mohli bychom jet potichu?
Jo.
Jedu na luxusní dovolenou na Havaji.
Vsadím se, že mě nechytíš.
- Jsem moc rychlej. - Hej, běžte ven.
Jo!
- Zvedni to. - Ty to zvedni.
Spletl jsem se. Běžte dovnitř.
To já ne, tati. Pojď.
- Já taky ne! - Dobře. Tak jo.
Moc se omlouvám.
To nic.
Netrapte se tím. Nic se nerozbilo.
Naštěstí tam nebyl horkej olej,
jinak by z vás byly kuřecí nugetky.
- Tak běžte nahoru. - Tati, obejmeš mě?
No jasně.
Pojď sem...
V pohodě. To nic. Je to dobrý.
- Sakra. - Řeknu to mámě.
To ne. Proč bys jí to říkal?
V pohodě. Vidíš? Bum.
Podívej. Nic se nestalo.
Nic jste neviděli.
Umyjeme ho.
Použijeme mámino pravidlo pěti vteřin. Hračka.
Myslela jsem, že černoši to pravidlo nepoužívají.
To jsem řekl? To vůbec nezní jako já.
Tak jo, sundejte si bundy.
- Umyjte si ruce. - Dobře.
Jak ti můžu pomoct?
V pohodě. Mám to pod kontrolou.
Počkat... propan.
- Koupilas ho, ne? - Přestaň!
- Jdu si pro klíče. - Přestaň!
Ne, napravím to.
- Vrať mi to! Přestaň! - O nic nejde.
Jo, o to se taky postarám.
Sakra.
Čau.
- Vypadá to, že večírek začíná. - Děťátko moje.
- Pojď dál, mami. - Pomoz mi dovnitř.
- No teda. Vypadáš skvěle. - Děkuju.
- Vypadáš jako republikán. - Ahoj, zlato.
Počkejte.
- Co to má být? - Můj kotník.
- Panebože. - Ráda se odlišuju.
Jeden dvaadvacetiletej klučina se mě zeptal, kde jsem to vzala.
„Nevyzradím ti všechna svá tajemství.“
Stánek v obchoďáku je tajemství?
Zdravím, dámy.
- Ahoj, Beverly. Jak se máš? - Ahoj, Sarah.
Vypadáš unaveně.
Tudy. Pojďte dál. Posaďte se.
- Vezmu ti to. - Víš co?
- Moc ti za tohle děkuju. - Pojďte dál.
Tak jo.
Mám štěstí, že mám syna, kterej mě zvedne,
- když spadnu. - Dej mi ten kabát.
- Aleluja. - To ti říkám.
- Rádo se stalo. To je moje práce. - Je fakt smutná,
že letos nejsme u ní.
- Mami. - Smutná? Podle tebe.
- Nejen podle mě. - Děkuju za to Bohu.
Na Boha je moc brzo, mami.
Nemůžu tady jen sedět a nic nedělat.
Nemůžu s něčím pomoct v kuchyni?
Mám v kabelce nějaký koření.
Ne že by ho Sarah znala.
- Víš, že nám... - Promiň.
...tvoje vaření nepřestává chybět.
- Nohu. - Bůh ví,
že jsem na Den díkůvzdání nikdy neseděla.
To je pravda.
Kdybych věřila na depresi...
Mami, uklidni se, prosím tě.
Užívej si, že se k tobě chováme jako ke královně.
Nejsem žádná královna.
- Ale jsi. - Ne.
Nemáš tak vypadat.
Máš diamantovou botu.
- I vlasy máš přímo královský. - Vážně?
Krásný náušnice.
- Prostě tak vypadáš. - Ty nepoznáš, že to je paruka?
To je paruka?
- Vidíš to? Slyšela jsi to? - To není paruka.
Přestaň si dělat srandu.
- Prý paruka. - Nejde to poznat.
Prý paruka. Dáte si kafe?
Ano, prosím.
Mně tam dej něco navíc.
Já ho zbožňuju.
Mně tam přidej trošku whisky.
Víc než na rodinu se těším na jídlo. Máš sourozence?
Mladší sestru. Co ty?
Jen blbýho staršího bratra. Znáš to.
Děkuju.
Znám.
Všichni mýho bratra zbožňujou. Je to miláček rodiny.
Vycházíš se ségrou dobře?
Jsem na ni tvrdej, protože pro ni chci to nejlepší.
Kéž by to pro sebe chtěla taky.
Melisso. No teda, vypadáš skvěle.
Děje se něco?
Ne. Myslela jsem, že jsem v autě nechala šlehačku.
- Šťastný krocaní den. - Tobě taky.
- Pojď dál. - Dobře.
Briane, děti, je tu teta Mel.
Ahoj, teto Mel.
Ahoj. Podívejme, kdo přišel.
Ahoj. Rostete jako z vody. Ukažte se mi.
- Co to je? - To jsme vyráběli ve škole.
Je to pro toho, za koho jsme nejvíc vděční.
Kytička.
„Nejlepší teta na světě.“
Děkuju.
Víš co? Taky pro vás mám dárečky.
A nejsou z letiště?
Ne, nejsou z letiště.
- Tak jo. - To je pro mě? Dobře.
- Jo! Jdeme. - Vezměte si to nahoru.
Rád tě vidím, ségra.
Dlouho jsme se neviděli.
Udělej si pohodlí. Pojď.
Melisso
Pojď se ukázat mámě
Už jdu
Cítíš, že by něco vařili?
Dostaneme večeři z restaurace Boston Market.
Ahoj, mami.
- Posaď se, zlato. - Tady!
- Pojď sem. - Ahoj, dobře.
- To sáčko ti moc sluší. - Děkuju.
Posouvám se v kariéře, tak podle toho musím vypadat.
Nevěděla jsem, že v sekáči mají sáčka.
Bylas v salónu?
Jo, byla. Včera večer.
- Hezký. - Vždycky jsi měla tvrdou hlavu.
- Jo. - Jako litinovou pánev.
Jasně.
To se teď tak musíš do vozíků oblékat?
S radostí vám můžu oznámit, že jsem v manažerským programu.
Holka, já už se lekla, že ve vztahu.
Vtipný.
Poslouchejte, moje holčička bude ředitelkou letiště.
- Jo! - Je to program
- a cítím se fakt dobře... - Kde máš náušnice?
Zapomněla jsem. Asi jsem je zapomněla.
Příští měsíc jedu na Havaj.
- Havaj? - Jo.
- Ty se máš. - Přesně tak.
Bere tě tam tvůj kámoš Rorand?
To je její bohatej, teplej kámoš.
Rory? Ne, nebere.
Našetřila jsem si a letím tam sama...
- To teda koukám. - Jo.
- Ještě že jedeš v prosinci. - Proč?
Nebudeš muset ukazovat paže.
Jdu zkontrolovat Briana.
- Běž za Brianem. Potřebuje pomoct. - Briane.
Tvoje matka je k nevydržení.
Luxusní dovolená na Havaji.
Kde jsi vzala peníze?
Nestarej se, za co utrácím,
a já se nebudu starat, co děláš ve volným čase?
Co to má znamenat?
Jsi snad Chakra Khanová? Dal ses na meditaci?
Ne, já jen...
Sarah mě naučila cvičení, abych se nenaštval.
To je super.
Můj kámoš Terrance říkal, že to na vojně dělali taky.
Cože? Ty máš přítele?
- Co to děláš? - Melissa má přítele?
- Jdi do prdele. - Neser mě.
- Naser si. - Počkat, on není křesťan?
On nemiluje Ježíše?
Opatrně.
Ten pták tvou rodinu před vzplanutím ohně nezachrání.
- Já myslím, že jo. - Tak uvidíme.
Uvidíme.
Odvedl jsem skvělou práci.
Tak proč jsi mě sem volal, brácho?
Nechtěl jsem tě tahat od rodiny.
- V kolik budete jíst? - Už jsme jedli.
Dělali jsme krocana přes noc.
Děláš si srandu?
- Vstali jsme a dali jsme si krocana. - Jo?
Ty vole. To zní jako ráj.
Jo.
Povídej, chlape. Jak se ti líbí být rozvedenej?
Máme střídavou péči, kámo.
- Aha. - Dva týdny mám holky u sebe.
- To mám rád. - Máte je napůl.
- A dva týdny si užívám! - To je ono.
Jen do toho. Panebože.
Zní to, že si to s těma
náročnýma zlatokopkama užíváš.
To je jen stereotyp, kámo.
Ty holky chtěj jen šukat, chodit na brunch,
fotit si jídlo, a to je všechno.
Ale manželskej život mi chybí.
- Jo. Dvojitej příjem. - Jasně.
Válení se na gauči a koukání na telku.
Prdění.
- Chleba se nikdy nezkazil. - No...
Rozhodně lepší než návštěvy kliniky pohlavních chorob.
To teď řeším.
Proč je rodina o svátcích tak divná??
Výborně.
Co myslíš? Tři až čtyři hodiny?
- Ne, tak 30 až 40 minut. - Cože?
Vždyť má jen pět kilo. Tolik času nepotřebuje.
Mír. Nevíš, co na tebe vytáhne.
To jsme dvě.
- Tak co budeme dělat? - Nic.
Vidličky, nože. Potřebujeme ubrousky.
- Tady. - Já ti nevím.
- Nechápu to. - Bože, podívej na ty batáty.
To jsou batáty?
Možná jsou to obří mrkve.
- U nich nikdy nevíš. - Beztak mrkve.
- Všichni! - Nathane, večeře.
O žádných poutnících nic nevím, ale o Ježíšovi něco jo.
- Ježíš - Ježíš je
A Ježíš nás učí, abychom byli vděční.
Kdo chce začít?
Víš co? Já.
Chci poděkovat Bohu za to...
že jsem naživu.
Ano.
A za zázrak letu.
Mýho letu na Havaj.
Já jsem vděčnej za svou finanční zodpovědnost,
díky který můžu zabezpečit svou ženu,
děti, celou rodinu.
To bylo krásný. Ty jsi básník?
Já jsem.
A já jsem vděčná za každou maličkost.
Za slunce na obloze, Toni Morrisonovou.
- A whisky. - A whisky.
- Jo. Přesně. - Přesně.
Já jsem vděčnej za matriarchy.
Matriarchy s blond nebo černými vlasy,
který rády něco mladíky naučí.
Pane, smiluj se.
- Tak kdo je další? Kdo dál? - Já... Jo.
Já jsem vděčná za naše děti a za svýho báječnýho manžela.
Já jsem vděčnej za všechny hry, který dostanu k Vánocům.
Za svou báječnou rodinu a TikTok.
Ale no tak. Co?
- Za rodinu. - Za rodinu.
- Rodina je všechno. - Všechno.
- Amen. - Ze všeho nejvíc
jsem vděčná za svýho syna.
Nechala jsem se unést.
Skloňme tedy hlavu
a požehnejme tomuto jídlu.
Drahý Otče na nebesích,
dnes přicházíme před tvůj oltář, Pane, a děkujeme ti za toto jídlo.
Požehnej všem rukám, které ho připravily, všem v Boston Marketu,
a ano, vím, že je to franšíza, ale ty to dokážeš, Otče.
- Dokážeš všechno. - Amen.
Proměnil jsi vodu ve víno.
- Ano, Otče. - Jo.
Nechť síla přejde do naší duše a tvému jménu se dostane chvály.
Ano, a Otče, prosím, řekl jsi nám, abychom prosili,
a bude nám dáno.
Hledejte a naleznete,
tlučte a otevřou se dveře a stěny se zbortí.
Ježíši, ty jsi Králem králů
- A Panem pánů - Králem králů, Panem pánů
- Jsi alfou a omegou - Omegou
Jsi začátkem i koncem
- Jsi věčný - Amen
- Věřím ve vzkříšení - Aleluja
Modlíme se ve tvém vzácném jménu
- A řekněme: „Amen.“ - Amen.
- Amen. Pojďme jíst. - Amen.
- Amen.
- Shayno, najdi si klidnou aktivitu. - Co se děje, zlato?
Chápeš?
Přesně.
- Dívají se na zápas. - Jo.
A tohle mi dělají každej rok.
Co se děje, kamaráde?
Shayna se mi posmívala, protože jsem se smál a pak jsem si prdnul.
Naštval jsem se, začal křičet
a zase si prdnul.
Víš co? Když se naštvu, taky si občas prdnu.
Vyprávěla jsem ti někdy o tvým tátovi a jeho křtu?
- Jo. - Když ho křtili,
pokaždý, když ho ponořili pod vodu, prdnul si.
Hnus.
Synku, jen abys věděl, nebyly to prdy.
A nevím, proč to vyprávíš ty.
Ještě jsi nebyla na světě.
Klídek.
Prdění do Ježíšovy vířivky máš dávno za sebou.
Takže takhle to bude? Dobře.
- Tak já... - Už to nemusíš dělat.
- Dobře. Mami? - Ano, broučku?
Pamatuješ, jak si Mel myslela, že musí jíst baby kukuřici
- jako normální kukuřici? - Pamatuju.
- Kostelní piknik, pamatuješ? - Pamatuju.
- Tu historku miluje. - Vzala si tu kukuřičku,
dala si ji k obličeji a šla na to.
Říkala jsem si: „Co to s ní je?“
Co se mnou je?
- Byla jsem dítě, mami. - Ne.
Bylo ti 14.
Briane.
Briane, měl bys jim říct o Lvím králi.
Slyšeli jste to někdy?
- Lví král. - To nemusíš.
- Junebug byl u toho. - Fakt?
Jednou na střední napadlo tolik sněhu,
že nás studenty vzali do tělocvičny
a pustili nám film Lví král.
Ale všichni teenageři dělali, co teenageři obvykle dělají.
Ale Brian ne.
- On se díval... - Melisso.
...a plakal.
Pláč je silný slovo.
- Úplně jsi řval. - To zas ne.
- I kluci pláčou. - Krokodýlí slzy.
Trochu mě to ovlivnilo.
- Nemohl popadnout dech. - Melisso.
- Brečels. - Dáš si kafe?
- Ne, díky, zlato. - A co vy?
Ale fakt jsi brečel, brácho.
Tak se to nestalo.
Brečel jsi, brácho.
Máte právo na vlastní vzpomínky.
Brečels!
- Protože ta scéna je kurevsky dojemná! - Tati.
Promiň. Synku, zacpi si uši.
Simba sleduje, jak jeho otce zavraždí jeho strýc.
No tak! Mufasu udupali pakoně před jeho vlastním synem!
Byla to ta nejemocionálnější smrt v dějinách filmu!
Lví král je korunním klenotem americký animace!
Proto ses na něj nikdy nechtěl dívat?
Bál ses, že to děti rozhodí?
- Sarah, zlato... - Jen děti s problémy s tátou.
Víš co?
B, nebuď takovej. Děláme si srandu.
Vidíš, cos udělala? Vždycky to přeženeš.
Tak hele. Uvidíme se později, jo?
- Děkuju. - Dobře.
- Není zač. - Rozbils... skleničku.
- Přežily jsme. - Rozbils skleničku.
Jo, jen tak tak.
- Buď na něj hodná. - Bože.
Má stres z práce a...
Jestli ho chceš opustit, tak to udělej.
Hele, tvůj problém s Brianem je tvůj problém.
Neříkám, že mi nevadí, jak s tebou mluví.
Chová se ke mně jako ke kusu hadru.
Je to dobrej chlap. No tak.
Tvůj bratr má velký srdce.
Podívej se na něj se svou neteří a synovcem.
Takže k nim se hezky chovat může, ale ke mně ne?
Konec debaty.
Kde je vršek?
- Nestojí to za to. - Ne.
Proč je dole?
- Ne, já už nechci. - Proč je dole?
Nejsem těhotná.
Díky bohu.
Ale snažíme se.
- Cože? - Brian mě přesvědčil.
Je to vzrušující.
- A taky stresující. - Děti.
Jo!
Ztište se.
Oba víme, že je to rodinný typ. Neposloucháš mě.
Nevím, jestli to přežiju.
Musím tam jít.
Hned se vrátím.
- Dobře. - Shayno.
Nathane, vevnitř se neběhá.
Někdo si tu zeleninu odneste domů.
No tak, to stačí. Pojďte, večeře skončila.
Teď už bude klid.
Uvidíme se večer? Můžeme si o tom popovídat.
Takže teď tady bojuješ s linkou?
Potřeboval jsem prostor.
Jinak bych se zhroutil.
Ale vždyť ses zhroutil.
Zhroutil ses. Odešel jsi pryč. Kopal jsi do věcí.
Jen kvůli hloupým historkám.
Smála se mi, že jsem brečel kvůli tátově smrti.
Co jsem měl dělat?
Být chlap.
Je to tvůj dům. Ty tady velíš.
- Musíš být vůdce. - Jo.
- Musíš být otec... - Musíš být vůdce, musíš být otec,
zasraná banka, dokonalej manžel a dokonalej syn.
- Takhle se mnou nemluv. - Musíš být dobrej syn.
- To snad nemyslíš vážně. - Mami.
Ne.
Sice jsi to neplánoval,
ale už ses v té roli ocitl.
Já nejsem táta.
Já vím.
Ale zdědil jsi jeho citlivost.
Jedinej rozdíl je...
že on nebyl dobrej člověk.
Byl špatnej člověk a ještě k tomu citlivej.
Co chceš, abych udělal?
Chci, abys tenhle koláč donesl sestře...
a napravil to.
Tady máš, chytráku.
Díky, trdlo.
- Kdo vyhrává? - Nikdo.
- Tu máš, zlato. - Děkuju.
Děkuju, mami.
Jasně. Za 30 minut v baru Tramposo?
Junebug tu nechal e-cigaretu.
Zanesu mu ji.
Asi se tam zdržím.
- Zlato, musím za Junebugem. - Pa, zlato.
Užij si to.
Brian Jackson.
To je ale náhoda.
Byl jsem na drinku s Junebugem. Zrovna odešel.
Tys mě sem sledovala?
Ne. Mám tu rande.
A ty taky, ne? S Tiou?
Přísahám bohu...
Miluju páry na Den díkůvzdání v baru.
- Že jo? - Je to taková pohoda.
Dám si to, co on, ale dvojitý.
Jasně.
- Ví někdo, že jsem tady? - Jen já a Tia.
Mimochodem, kdo podvádí svou ženu na Den díkůvzdání?
Kdo flirtuje s vlastním bratrem?
- Jak tě to vůbec napadlo? - To je dobrá otázka.
Děkuju.
Na seznamce jsem narazila na svýho nevěrnýho bratra,
tak mě napadlo, že si z něj udělám prdel.
Z cizích fotek jsem vytvořila Tiin profil a hned jsme se spárovali.
Bylo to až znepokojivě snadný.
Ne, znepokojivý je to, že riskuješ, že uvidíš moje nahý fotky.
Naštěstí pro mě můj bratr podvádí jako gentleman.
Jestli řekneš mojí ženě to, co si myslíš, že víš...
- Upřímně... - Poslouchej...
Záleží na tom, jak tahle konverzace dopadne.
Takže ty mě vydíráš.
- To myslíš vážně? - Ani ne.
- Tak co sakra chceš? - Mám hmatatelnej důkaz,
že jseš pokryteckej sráč. Je to skvělej pocit.
Bavilo mě tě oblbnout.
Nemůžu uvěřit, žes seděla v mým domě,
- a jedla moje jídlo... - Z restaurace.
...který jsem zaplatil.
Mluvila jsi tam s mou ženou a dětmi.
A tys tam psal jiný ženský.
Před svou ženou a dětmi.
- Za to si můžeš sám. - Já už vím.
Chtěla bys mít co ztratit.
Ten tlak, pod kterým jsem,
zodpovědnost, která leží na mých bedrech...
Necháš toho? Nejsi jedinej, kdo má zodpovědnost, jasný?
Musíš se vrátit zpátky na zem. Pořád se jen necháváš hýčkat od mámy.
To je ono. Jo.
Snažíš se mi to vrátit za to, že mě máma tak vychvaluje.
Taková malichernost.
- Víš co? - Já jsem nic neudělal.
Nevychvaluje tě.
Ale mě kritizuje, aby ses měl na koho dívat spatra.
Ale pravdou je, že jsi jen obyčejnej chlap,
kterej si myslí, že jeho existence je výjimečná.
Tak to cítíš?
O to nejde. Jsou to fakta.
Perfektní. Fakta mám rád.
- Mám pár vlastních. - Nemůžu se dočkat.
Moje sestra je 35letá ženská
- s prací, co nikam nevede... - Aha, dobře.
...a bez přátel, kteří by ji vyzvedli z nemocnice.
Je tak chudá a nečestná, že mi ukradla identitu.
Potřebovala jsem ručitele na účet za nemocnici.
Není to krádež identity. Splácím to.
Kdes vzala prachy na Havaj?
Do toho ti nic není.
Kdes je vzala, kurva?
Proč tě to tak zajímá? Žádný peníze jsem ti nevzala.
Ale něčí peníze jsi vzala.
Do prdele.
Nemocnice mi vyměnila věci s ženskou, která zemřela v mým pokoji.
Použila jsem její kartu.
Zatraceně!
Nikomu se nic nestalo.
- Proboha. - Po všem, čím jsem si prošla,
mi přišlo, že si něco málo zasloužím.
Jo, máš pravdu.
Jo, krádež kreditky mrtvý ženský zní jako něco málo.
- Jasně. - Ježíši.
Ty pro mě vážně nemáš pochopení, co?
Vůbec ne.
S tebou je to pořád dokola.
Máš mizernou práci, chceš peníze, stěžuješ si na svůj život.
Pořád to samý dokola.
A už to tak jde až moc dlouho, Melisso.
Podrazilas mě a teď chceš, ať mám pro tebe pochopení?
To je fakt ubohost.
Zbožňuješ, že jsem ubohá, Briane!
Zbožňuješ to, protože jedině tak jseš tu pro mě.
- Nikdy, když se mi daří. - Mel.
Nikdy. Ty...
Ani mě neznáš.
Změnila jsem se, Briane.
V práci mi to fakt jde.
Mám super přátele, kteří mi pomáhají.
Jsem ranní ptáče.
Vstanu a jdu vyvenčit psa.
Vím, že pro tebe to nic není, ale pro mě jo.
Počkej. Myslel jsem, že se psů bojíš.
- Ne, ty se jich bojíš. - Když mám doma psa,
bojím se, že se mi tam vysere.
Jasně.
How Am I Supposed to Live Without You. Stoprocentně.
- Určitě When a Man Loves a Woman. - Ne. Cože?
- Pamatuješ si tu píseň? - No tak. Vážně?
Teleshopping jsem miloval.
Bože, ani jsem nevěděla, že to jsou dvě různý písně.
- Přestaň. - Jen jedna...
- To není jedna píseň? - Jedna dlouhá píseň
- se spoustou různých zpěváků. - Tu jsme vždycky zpívali.
- Hej. Jo. - No tak.
Bože, to není správná nota, Briane.
- To nejsou ony. - Něco tam bylo.
- Ale jo. - Nemyslím si...
Nacvičím si to.
- Ne, to bylo... - Jo.
Briane, máš přece všechno.
Já se jen snažím pochopit, proč to děláš.
Kdybych to věděl, nedělal bych to.
Miluju ji.
Nikdy jsem ji nepřestal milovat, ale manželství je divný.
Každých pár let má jinou dynamiku.
Teď jsme zrovna jako kolegové.
Ale nebudu dělat, že podvádění pomůže.
Ani dítě.
Jo, Sarah mi to řekla. Dítě, Briane, no tak.
Při těhotenství nám to jde nejlíp.
Jsme ve vlastním světě.
- Jsme laskavější. - Takže budeš myslet jen na to,
že čekáte dítě, a zázrakem přestaneš podvádět?
- Zkoušel sis s ní promluvit? - Ne, ani ne.
Sarah to řeší
čtením Brene Brownové, nebo co čtou bělošky.
Něco z knižního klubu.
- Věděl jsem, že to řekneš. - Mám ji ráda.
Máma je ale naštvaná,
že sis nevzal někoho, jako je ona.
Co se děje?
Na něco jsem zapomněl.
Se Sarah jsme šli na galavečer
na Měsíc černošský historie.
Skvěle jsme se bavili a pak se k mikrofonu dostal DJ.
Řekl: „Chci, aby všechny černý páry šly na taneční parket
a oslavily černošskou lásku.“
Seděl jsem u svýho stolu
a říkal jsem si: „Sakra...
To už nikdy nezažiju.“
Takže ženský, se kterýma podvádíš...
Všechny jsou černošky.
Někdy prostě rád mluvím s někým, kdo vypadá jako já.
To je hnus, Briane. Ty je využíváš.
To je zvrácený.
- Proč nemluvíš s mámou nebo se mnou? - To nemůžu.
- Proč ne? - Protože jste na mně závislý.
Chybí mi táta.
A vážně s ním potřebuju mluvit.
Kéž by se k nám choval líp.
Ne.
Být otcem je to jediný,
co mi umožňuje uvolnit prostor v srdci,
pochopit tátu a odpustit mu.
Kéž bychom zažili stejnýho tátu.
Tys zažil jeho dobrý léta,
ale pro mě to byl první chlap, kterej o mě neměl zájem.
- První z mnoha. - Jak na tom teda jseš?
Jsi vážně dobrá v tom, že si vybíráš,
kdy jsi jiná a kdy jsi zoufalá.
Jsem jiná.
Spoustu věcí nemám pod kontrolou.
Někteří z nás nebudou mít dům, rodinu
ani lásku svých životů.
Blbost. Budeš. Budeš to mít.
Zlato, všeho se dočkáš.
Víš, co je tvůj problém?
Nedáváš pozor, ty pako.
Přísahám, že kdyby ses rozhlídla,
překvapilo by tě, kolik lidí tě má rádo.
- Budeš brečet? - Už brečím.
Tak jo.
Do prdele.
- Ještě jednu, prosím. - Hned jsem u vás.
Nedělejte to.
Takže po tom všem...
- můžeme být přátelé? - Ne.
- Přímo do očí. - Proto jsem ti říkal,
- ať se rozhlídneš. - Drsný.
Chtěl jsem mít tvou pozornost.
- Jo, tu jsi měl. - Víš co?
Padáme odsud, než se dostanu do ještě většího průšvihu.
Až po tobě.
- Bože. Sakra. - Podívej se na mě.
Zase jsem tě zachránil, kukuřičko.
Ale Mufasu ne.
Víš co?
Překlad titulků: Nikola Krčová