Ce părere am despre Ziua Recunoștinței?
Când vine vorba de familia mea, e o zi foarte haotică.
Familia mamei e mereu haotică.
Foarte haotică. O mătușă care judecă mereu.
Bunica mă întreabă când o să am copii,
când o să am un iubit.
Am un iubit, dar ea nu știe asta.
Ne îmbătăm, ne îmbrățișăm, plângem.
E un echilibru frumos.
Haosul și calmul se îmbină.
CUM SĂ MORI SINGUR
SĂ NU AI ÎNCREDERE ÎN NIMENI
E chiar acolo!
Lasă-l jos!
Ascult-o pe mama ta.
Cum adică nu mai există revista lunară O?
E trimestrială, doamnă.
De ce durează atât? O să pierd avionul.
Zi mersi că sunt aici.
- Zi mersi că sunt eu aici. - Ieși!
Am spus că trebuie să faceți rezervare.
- Doamnă! Nu aveți... - Nu e nimeni în mașină!
Doamnă!
- Lăsați-mă... - Doamnă!
O Zi a Recunoștinței fericită!
La mulți ani de Ziua Curcanului!
Ai terminat, dragule?
Sunt recunoscător că te am
Da. Ies acum.
- Ai aprins un chibrit? - Am dat cu spray.
Stai, știi cât e ceasul, dragă?
- Nu. - Să ne grăbim!
O să vină mama.
Ai luat garniturile?
Le-am ajustat până la ultimul detaliu.
N-o să știe că sunt de la Boston Market.
Nu pot să cred
că o să-i servesc mamei cartofi dulci încălziți.
- O să știe. - E o masă organizată din scurt.
Și-a rupt piciorul.
Să se bucure că te ocupi de ea.
Da, pentru că sunt singurul cu casă
și bani pentru tot.
- Mi-ai văzut ceasul? - Nu.
Unde mi-e ceasul?
O să vorbești cu Mel?
Nu. Nu e momentul potrivit.
Ți-a furat codul de securitate socială, Brian. Trebuie să vorbești cu ea.
Am spus că nu azi.
Pentru că tot ce vreau azi e o sărbătoare fericită.
Ca sărbătoarea să fie fericită, mama trebuie să fie fericită.
Și mama n-o să fie fericită dacă țip la fiica ei.
- Bine. - Să o întreb peste curcan
pentru ce fură bani de la mine?
- Bine. - Asta vrei?
- Ești de partea mea? - Da.
- Hei... La naiba! - Îmi pare rău.
- Respirație de dragon. Hei! - Bine. Respir.
Respiră adânc.
Bun. Funcționează, vezi?
Îți ții mai bine sub control anxietatea.
E bine. E în regulă.
Shayna aleargă prea mult.
O să transpire și o să i se strice părul.
Copii, o să vină bunica voastră.
Scuze, puteți opri aerul condiționat?
Știu că e iarnă, dar corpul meu nu știe.
Azi, familia mea o să mă vadă pentru prima oară schimbată
și pot fi dificili.
Mama iubește prin critică
iar fratele meu îmi adoră eșecurile,
doar că noua Mel o să se dea mare.
O să am un sacou mișto.
Sacou, freza făcută.
Apoi o să le spun: „Cariera mea avansează rapid.”
- Și cu puțin... - Putem sta în liniște?
Da.
Era vorba de... o vacanță de lux în Hawaii.
Pun pariu că nu mă prinzi.
- Sunt prea rapid. - Mergeți afară!
Da!
- Ridic-o. - Ridic-o tu.
Nu, am greșit. Veniți înăuntru.
N-a fost vina mea, tată. Haide.
- Nu e nici vina mea! - Bine.
Îmi pare foarte rău.
E în regulă.
Nu vă faceți griji. N-ați spart nimic.
Aveți noroc că nu era ulei încins în chestia aia,
altfel v-ați fi făcut nuggets picante de pui.
- Bine? Mergeți sus. - Tată, mă îmbrățișezi?
Da, te îmbrățișez.
Vino aici...
Bun. Nu-i nimic.
- Fir-ar! - Te spun mamei.
N-aveți de ce să-i spuneți mamei.
E în regulă. Vedeți?
Fără nicio supărare.
Ați înțeles?
O să-l spălăm.
Regula de cinci secunde a mamei. Ușor.
Parcă ziceai că negrii nu aplică regula de cinci secunde.
Am zis eu asta? Nici măcar nu-mi stă în fire.
Copii, dați-vă gecile jos.
- Spălați-vă pe mâini. - Bine.
Cu ce te pot ajuta?
Mă descurc. Am totul sub control.
De fapt, propan.
- Ai cumpărat, nu? - Oprește-te!
Mă duc să iau cheile.
Pot rezolva asta.
- Dă-mi-o înapoi! - Nu e mare lucru.
Da, mă ocup și de asta.
Rahat!
Măi să fie!
- Se pare că începe petrecerea. - Puiul meu!
- Mamă, vino aici! - Ajută-mă să intru.
- Arăți grozav. Uită-te la tine. - Mulțumesc.
- Arăți ca o republicană. - Bună, iubito.
Stai puțin.
- Cum să te lauzi așa? - Glezna mea.
- Doamne! - Îmi place să fiu diferită.
Un tip de 22 de ani a venit la mine și m-a întrebat: „De unde ai aia?”
I-am zis: „Nu-ți spun secretele mele.”
Chioșcul din mall e secret?
Bună, doamnelor!
- Beverly! Bună! - Bună, Sarah.
Pari obosită.
Pe aici. Intrați. Luați loc.
- Iau eu asta. - Știți ce?
- Mulțumesc mult că faceți asta! - Intrați!
Bine.
Ce bine că am un fiu care să mă ridice
- ...atunci când cad. - Iau eu haina.
- Aleluia! - Îți spun.
- Mă bucur. E responsabilitatea mea. - E tare tristă
că nu e gazdă anul ăsta.
- Mama. - Tristă? Tu spui asta.
- Ba nu. - Eu spun „binecuvântată”.
E prea devreme pentru biserică, mamă.
Nu pot să stau aici și să nu fac nimic.
Pot să fac ceva în bucătărie?
Am niște condimente Lawry's și niște Sazon în geantă.
Și niște sare pentru Sarah.
Niciun sfat n-o să ne facă
să nu ne lipsească mâncarea ta.
- Haide. - Dumnezeu știe
că n-am stat niciodată jos de Ziua Recunoștinței.
Așa e.
Dacă aș crede în depresie...
Mamă, relaxează-te, te rog.
Și bucură-te că ești tratată ca o regină.
Nu sunt regină.
- Ba ești. - Nu.
Nu mai arăta ca o regină!
Ai un ghips cu diamante.
- Părul tău e regesc. - Da?
Îmi plac cerceii.
- Totul se potrivește. - Nu ți-ai dat seama că e perucă?
E perucă?
- Vezi ce zic? Ai văzut? - Nu e perucă.
Nu mă mai aburi!
- Perucă! - Am zis că nu se vede.
Vorbești de perucă. Vreți cafea?
Da, te rog.
Pune știi tu ce în a mea.
Îl iubesc pe băiatul ăla.
Puțin coniac în a mea.
Abia aștept să mănânc, nu să-mi văd familia. Ai frați?
O soră mai mică. Tu?
Doar un dobitoc de frate mai mare. Așa e cu familia, nu?
Mulțumesc.
Mie-mi spui?
Fratele meu e favoritul. Nu greșește niciodată.
Te înțelegi bine cu sora ta?
Sunt dur cu ea pentru că-i vreau numai binele.
Mi-aș dori să vrea și ea asta.
Melissa! Arăți grozav.
E totul în regulă?
Da, credeam că am uitat frișca în mașină.
- Sărbători fericite! - Sărbători fericite!
- Intră! - Bine.
Brian, copii, a venit mătușa Mel.
Bună, mătușă Mel.
Bună! Uite cine a venit!
Bună, copii! Ce mari v-ați făcut! Ia să vă văd!
- Ce-i aia? - Am făcut-o în clasă.
E pentru persoana pentru care suntem cei mai recunoscători.
O plantă mică.
„Cea mai bună mătușică din lume.”
Mulțumesc.
Și eu v-am luat ceva.
Cadouri care nu sunt de la aeroport?
Da, nu sunt de la aeroport.
- Bine. - Pentru mine? Bine.
- Da! Să mergem. - Duceți-le sus!
Mă bucur să te văd, surioară.
A trecut prea mult timp. Hai, simte-te ca acasă. Să mergem.
Melissa
Vino s-o vezi pe mama ta
Vin!
Simți miros de mâncare gătită?
Am două cuvinte: Boston Market.
Bună, mamă.
- Stai aici, scumpo. - Aici!
- Bine.
- Pari altă persoană cu sacoul ăla. - Mulțumesc.
Încerc să schimb ceva, acum că avansez în carieră.
Nici nu știam că Rainbow vinde sacouri.
Ai fost la dominicani?
Da, m-am dus aseară.
- Drăguț. - Da, ai avut mereu un scalp dur.
- Da. - Ca o tigaie de fontă.
Da.
Acum te pun să te costumezi când conduci mașinuțe?
De fapt, mă bucur să vă anunț că urmez un program de management.
Credeam că ți-ai găsit un bărbat!
Amuzant.
Dragilor, fata mea o să fie director executiv la JFK.
- Da! - E un program.
- Mă simt foarte bine... - Unde-ți sunt cerceii?
I-am uitat... Cred că i-am uitat.
Plec în Hawaii luna viitoare.
- Hawaii? - Da.
- Bravo ție. - Da.
Te duce prietenul tău, Rorand?
E prietenul ei bogat și gay.
Rory. Nu mă duce el.
Am economisit și mă duc singură.
- Îți faci de cap. - Da.
- Bine că te duci în decembrie. - De ce?
Așa nu mai trebuie să-ți întinzi brațele.
Mă duc să-l ajut pe Brian.
- Du-te. Are nevoie de ajutor. - Brian!
Maică-ta e pe val.
O vacanță de lux în Hawaii.
De unde ai bani?
Nu mă întreba de bani,
ca să nu te întreb cum îți petreci timpul.
Ce vrea să însemne asta?
Chakra Khan, acum meditezi ca fetele?
Nu, doar că...
Sarah m-a învățat un exercițiu ca să-mi păstrez calmul.
E în regulă.
Prietenul meu Terrance a fost în armată și a zis că și ei fac asta.
Ce? Ai iubit?
- Ce faci? - Melissa are iubit?
- Du-te naibii! - Nu te pune cu mine!
- Du-te naibii! - Stai, nu e creștin?
De ce nu-l iubește pe Iisus?
Ușor!
Pasărea asta nu-ți salvează familia de incendiu.
- Ba cred că da. - Bine, vom vedea.
Vom vedea.
Am făcut treabă bună.
De ce m-ai chemat atunci, frate?
N-am vrut să te țin departe de familie.
- La ce oră mâncați? - Am mâncat.
Am pregătit curcanul azi-noapte.
Ești nebun.
- Te trezești și mănânci. - Da?
Fugi de-aici, sună divin.
Da.
Haide, omule. Cum e să fii divorțat?
Împart tutela, frate.
- Bine. - Două săptămâni cu fetele mele.
- Îmi place. - Da, împărțiți.
- În rest, sunt liber! - Asta era.
Arată-mi ce știi! Doamne!
Se pare că te distrezi
cu pițipoancele greu de întreținut.
E un stereotip, frate.
Fetele astea vor doar să și-o tragă, să iasă la brunch,
să pozeze mâncarea și atât.
Dar tot mi-e dor de viața de om însurat.
- Da. Venit dublu. - Bine.
Să stau pe canapea și mă uit la Bar Rescue.
Să trag vânturi liniștit.
- Pâinea nu se învechește, știi? - Păi...
E mai bine decât să ai programare la clinica de BTS, nu?
Trebuie să mă ocup de asta acum.
De ce e familia așa ciudată de sărbători?
Foarte bine.
Îl lăsăm trei sau patru ore?
- Nu. Cam 30-40 de minute. - Ce?
Pasărea e de doar cinci kile. Nu-i trebuie mult.
Votez pace, în caz că te are la mână.
Şi eu la fel.
- Ce facem? - Nimic.
Furculițe, cuțite. Ne trebuie șervețele.
- Așa. - Nu știu.
- Nu înțeleg. - Uită-te la cartofii dulci!
Sunt cartofi dulci?
Ar putea fi morcovi uriași.
Nu știi ce fac oamenii ăștia.
- Toată lumea! - Nathan, e ora cinei.
Nu știu nimic despre pelerini, dar știu despre Iisus.
- Iisus - Iisus este...
Ne învață să fim recunoscători,
deci cine vrea să înceapă cercul recunoștinței?
Încep eu.
Vreau să-i mulțumesc lui Dumnezeu că...
trăiesc.
Da.
Și pentru miracolul zborului.
Pentru zborul meu spre Hawaii.
Sunt recunoscător pentru responsabilitatea mea financiară,
care mi-a permis să fiu o sursă de stabilitate pentru soția mea,
copiii mei și întreaga familie.
A fost frumos. Ești poet?
Sunt eu.
Și sunt recunoscătoare pentru fiecare lucru mărunt.
Soarele de pe cer, Toni Morrison.
Pentru tărie.
- Da, așa! - Așa!
Sunt recunoscător pentru mame.
Mame cu părul blond sau negru,
care-i învață câte ceva pe tinerii bărbați.
Doamne, fie-Ți milă.
- Bine. Cine urmează? - Eu...
Sunt recunoscătoare pentru copiii noștri și pentru soțul meu minunat.
Sunt recunoscător pentru toate jocurile video pe care le primesc de Crăciun.
Pentru familia mea minunată și TikTok.
Ce? Fii serioasă!
- Pentru familie. - Familie.
- Familia e totul. - Totul.
- Amin. - Mai mult decât orice,
sunt recunoscător pentru fiul meu.
Bine, m-a luat valul.
Să ne plecăm capetele
și să binecuvântăm mâncarea.
Tatăl Nostru care ești în Ceruri,
venim azi în fața altarului Tău și Îți mulțumim pentru mâncare.
Binecuvântează-i pe bucătarii de la Boston Market.
Știu că e o franciză, dar ești omnipotent, Doamne.
- Poți face tot. - Amin.
Ai transformat apa în vin.
- Da, Doamne. - Da.
Trimite-ne putere în suflete, slăvit fie numele Tău!
Da, Doamne, ne-ai spus
să cerem și ni se va da.
Caută și vei găsi,
bate la ușă și ușa se va deschide și zidurile se vor prăbuși.
Și, Iisuse, Tu ești Regele regilor
- Și Stăpânul Stăpânilor - Regele regilor, Stăpânul Stăpânilor
- Tu ești Alfa și Omega - Omega
Tu ești începutul și sfârșitul
- Tu reprezinți eternitatea - Amin
- Cred în Înviere - Aleluia
Ne rugăm în numele Tău
- Să spună biserica „Amin”. - Amin.
- Amin, să mâncăm. - Amin.
- Amin și amin.
- Shayna, să găsim o activitate calmă. - Ce e, scumpo?
Înțelegi?
Exact.
- Încearcă să se uite la meci. - Da.
Și-mi fac asta în fiecare an.
Ce e, amice?
Shayna a râs de mine pentru că râdeam și am tras un vânt.
Apoi m-am enervat, am început să țip
și am tras iar un vânt.
Știi ceva? Când mă enervez, și eu trag vânturi uneori.
Ți-am povestit despre botezul tatălui tău?
Când a fost botezat,
de fiecare dată când era scufundat, trăgea vânturi sub apă.
Urât.
Fiule, să știi că n-a fost un vânt.
Și nu știu de ce spui tu povestea,
pentru că nu te născuseși încă.
De ce nu te calmezi?
S-au încheiat zilele în care făceai bule în apa lui Iisus.
Asta facem acum? Bine.
- O să... - Nu mai trebuie să faci asta.
- Bine. Mamă? - Da, puiule.
Mai știi când Mel credea că trebuie să mănânci mini porumbul
- ...ca și cum ar fi porumb normal? - Îmi amintesc.
- Picnicul la biserică? - Da.
- Tatălui tău îi place asta. - A luat un știulete mic,
l-a dus la gură și s-a apucat să muște din el.
Mă întrebam ce e cu ea.
Ce e cu mine?
- Eram un copil, mamă. - Nu.
Aveai 14 ani.
Brian!
Brian, ar trebui să le spui povestea cu Regele Leu.
Tatăl tău ți-a spus-o vreodată?
- Regele Leu. - Nu trebuie...
- Junebug a fost acolo. - Da?
Când eram în liceu, am rămas înzăpeziți
și au luat toți elevii, ne-au mutat în sala de sport
și au rulat filmul Regele Leu.
Dar toți adolescenții făceau ce fac adolescenții.
Dar nu și Brian.
- Nu, el se uita... - Melissa!
...și plângea.
Nu plângeam așa.
- Frate, plângeai. - Nu așa.
- Și băieții plâng. - Cu lacrimi de crocodil.
M-a afectat puțin.
- Nu mai putea respira. - Melissa!
- Plângeai, frate. - Vrei o cafea?
- Nu, mersi. - Tu vrei? Voi?
Dar plângeai, frate.
Apropo, nu așa s-a întâmplat.
Plângeai, frate.
Aveți dreptul la amintirile voastre.
Frate, plângeai.
- Scena aia e foarte emoționantă. - Tată.
Scuze! Fiule, acoperă-ți urechile.
Simba a văzut cum tatăl lui a fost ucis de unchiul lui.
Mufasa a fost călcat în picioare de antilope gnu în fața fiului său!
A fost cea mai emoționantă moarte din istoria cinematografiei!
Regele Leu e bijuteria animației americane!
De asta n-ai vrut să-l vezi?
Crezi că e prea trist pentru copii?
- Scumpo... - Doar copiii cu probleme cu tăticul.
Știi ceva?
B, nu fi așa. Glumeam și noi.
Vezi ce-ai făcut? Mereu exagerezi.
Bine. Ne vedem mai târziu!
- Mulțumesc. - Bine.
- Cu plăcere. - Ai spart... ai spart un pahar.
- Am supraviețuit. - Ai spart un pahar.
Așa e, dar cu greu.
- Ia-l ușor. - Doamne...
A fost foarte stresat la muncă și...
Dacă vrei să-l părăsești, fă-o.
Problemele tale cu Brian sunt doar ale voastre.
Nu spun că nu-mi pasă cum vorbește cu tine.
Felul în care se poartă cu mine arată cum e el cu adevărat.
E un om bun. Haide.
Fratele tău are o inimă mare.
Dacă nu vezi asta, uită-te la el cu nepoții tăi.
Cu ei se poartă frumos, cu mine, ca dracu'.
Bine, hai s-o lăsăm pe altă dată.
Unde e capacul?
- Nu merită. - Nu.
De ce n-are capac?
- Nu mai vreau. - De ce n-are capac?
Nu sunt însărcinată.
Slavă Domnului!
Dar încercăm.
- Ce? - Brian m-a convins.
E palpitant.
- E stresant. - Copii.
Da!
Mai încet, copii!
Știm amândouă că e un familist. Deja nu mai ești atentă.
Nu știu dacă rezist până la capăt.
Trebuie să mă ocup.
Mă întorc imediat.
- Bine. - Shayna!
Nathan, nu alerga înăuntru!
Duceți legumele acasă.
Copii, ajunge! Cina e gata.
E timpul să ne calmăm.
Ne putem vedea diseară? Facem schimb de povești.
Acum te bați cu blaturile?
Aveam nevoie de spațiu.
Nu puteam sta acolo fără să cedez.
Dar ai cedat.
Ai clacat. Ai plecat valvârtej. Ai lovit niște chestii.
Din cauza unor povești stupide?
M-a batjocorit pentru că am plâns după moartea tatei.
Ce era să fac?
Să fii bărbat.
E casa ta, trebuie să te controlezi.
- Trebuie să fii lider. - Așa e.
- Trebuie să fii tată... - Lider, tată,
o nenorocită de bancă, un soț perfect, un fiu al naibii de bun.
Nu-mi vorbi așa!
- Cred că ești derutat. - Mamă.
Nu.
Nu e ce ai plănuit,
dar ăsta e rolul pe care ți l-ai asumat.
Nu sunt tata.
Ştiu asta.
Dar i-ai moștenit sensibilitatea.
Singura diferență e...
că nu era bun de nimic.
Un om bun de nimic, cu tupeu să fie sensibil.
Ce vrei să fac?
Vreau să-i duci plăcinta asta surorii tale...
și să vă împăcați.
Poftim, încăpățânato.
Mulțumesc, prostuțule.
- Cine câștigă? - Nimeni.
- Poftim, dragule. - Mulțumesc.
Mulțumesc, mamă.
Sigur. Ne vedem la barul Tramposo, în 30 de minute?
Junebug și-a uitat țigara electronică.
Mă duc să i-o duc.
Cred că mai stau puțin cu el.
- Iubito, mă văd cu Junebug. - Pa, iubitule!
Distracție plăcută!
Brian Jackson!
Ce coincidență!
Am ieșit să beau ceva cu Junebug. Tocmai a plecat.
M-ai urmărit până aici?
Nu. Am o întâlnire.
Și tu ai, nu? Cu Tia?
Jur că dacă...
Ador cuplurile care beau de sărbători.
- Nu? - E atât de relaxant.
Vreau și eu ce bea el, dar să fie dublu.
Sigur.
- Știe cineva că sunt aici? - Doar eu și Tia.
Apropo, cine-și înșală soția de Ziua Recunoștinței?
Cine-și păcălește propriul frate?
- Cum de te-ai gândit la asta? - E o întrebare bună.
Mulțumesc.
Am intrat pe aplicații ca tine și mi-am găsit fratele infidel,
așa că m-am gândit să mă joc cu el.
Mi-am schimbat profilul în Tia, am folosit o poză de pe net și ne-am potrivit.
A fost deranjant de ușor.
Nu, deranjant e că riști să-mi vezi pozele nud.
Norocul meu e că fratele meu înșală ca un domn.
Dacă-i spui soției mele ce crezi că știi...
- O să fiu sinceră. - Depinde cum decurge conversația.
Mă șantajezi.
- Vorbești serios? - Nu chiar.
- Atunci ce dracu' vrei? - Nu, doar faptul că am dovada
că ești un nenorocit ipocrit mă face să mă simt bine.
M-am distrat păcălindu-te.
Nu pot să cred că stăteai în casa mea...
- Îmi mâncai mâncarea... - De la Boston Market.
Pe care eu am plătit-o.
Vorbeai cu soția și copiii mei în casa mea...
Îi trimiteai mesaje altei femei în propria ta casă,
în fața soției tale, a copiilor tăi.
- E vina ta. - Știi ceva?
Îți dorești să ai ceva de pierdut.
Presiunea la care sunt supus,
responsabilitatea care e pe umerii mei.
Vrei să încetezi? Nu ești singurul bărbat din lume cu responsabilități.
Trebuie să revii cu picioarele pe pământ, nu s-o lași pe mama să te ridice în slăvi.
Asta e. Da.
Te răzbuni pentru că mama m-a pus pe un piedestal.
E o porcărie meschină.
- Știi ceva? - Nu eu am făcut-o.
Nu te-a pus niciodată pe un piedestal.
Doar s-a asigurat că sunt destul de jos, ca să ai pe cine să privești de sus.
Dar adevărul e că ești ca orice alt tip
care se crede extraordinar doar pentru că există.
Deci asta simți?
Nu e doar ce simt. E adevărul.
Perfect! Ador adevărul.
- Am și eu câteva. - Abia aștept.
Sora mea are 35 de ani.
- Are un job fără perspective. - Începem.
Și n-are prieteni care s-o ia de la spital.
Şi e atât de falită și de mincinoasă, încât mi-a furat identitatea.
Aveam nevoie de un garant pentru spitalizare.
Nu e furt de identitate. Plătesc.
Cum plătești pentru Hawaii?
Nu e treaba ta.
Cum dracu' plătești?
De ce ești așa nervos? Nu ți-am luat banii.
Deci ai luat banii altcuiva.
Fir-ar să fie!
Spitalul mi-a schimbat lucrurile cu femeia care a murit în camera mea.
I-am folosit cardul.
La naiba!
Nimeni n-a fost rănit.
- Ești dusă. - După câte am îndurat,
meritam să fac ceva pentru mine.
Da, ai dreptate.
Să furi cardul unei femei moarte înseamnă să faci ceva pentru tine.
- Da. - Dumnezeule!
Chiar nu ai empatie pentru mine, nu?
Deloc.
Mereu faci la fel.
Ai slujbe de rahat, ceri bani, te plângi de viața ta
și o ții tot așa.
Durează de prea mult timp, Melissa.
Mă privești în ochi și-mi ceri să am empatie pentru escrocheriile tale.
E deja prea josnic.
Îți plac eșecurile mele, Brian!
Le adori! Doar atunci apari.
- Niciodată când mi-e bine. - Mel!
Niciodată.
Nici măcar nu mă cunoști.
M-am schimbat, Brian.
Fac furori la muncă.
Am prieteni minunați, care mă sprijină.
Sunt o persoană matinală.
Mă trezesc și scot câinele la plimbare.
Știu că pentru tine nu e mare lucru, dar pentru mine e.
Parcă ți-era frică de câini.
- Nu, ție ți-e frică de câini. - În casa mea,
mi-e frică să nu se cace.
Da.
How Am I Supposed to Live Without You. Nu încape îndoială.
- When a Man Loves a Woman, clar. - Nu. Ce?
- Îți amintești piesa? - Fii serioasă!
Adoram teleshoppingul.
Habar n-aveam că sunt piese diferite.
- Fugi de-aici! - Doar un...
- Credeam că e doar o piesă. - Una lungă,
- ...cu mai mulți cântăreți. - Cântam amândoi.
- Hei! Da! - Haide.
Vai de mine, am greșit nota.
- N-a fost ce trebuie. - A fost ceva.
- Îți spun... - Nu cred...
Poate o să mă interesez.
- Cred că a fost... Nu, cred că... - Da.
Brian, ai tot ce vrei.
Încerc să înțeleg de ce faci asta.
Dacă aș ști, n-aș face-o.
O iubesc.
N-am încetat s-o iubesc, dar căsnicia e ciudată.
Se schimbă o dată la câțiva ani.
Acum suntem ca niște colegi
și n-o să mă prefac că infidelitatea rezolvă asta.
Nici vreun copil.
Da, mi-a spus Sarah. Un copil, Brian, pe bune?
Suntem în formă maximă când urmează să avem un copil.
Avem lumea noastră.
- Suntem mai buni. - Dacă ai copilul,
nu mai înșeli ca prin magie.
- Ai încercat să vorbești cu ea? - Nu, nu chiar.
Sarah face față
citind Brené Brown sau ce prostii citesc femeile albe.
Clubul de lectură al lui Becky.
- Mă așteptam. - Știi că o iubesc.
Mama, pe de altă parte,
e supărată că nu te-ai însurat cu una ca ea.
La ce te gândești?
Am uitat ceva.
Eu și Sarah am fost la o gală
de Luna istoriei afro-americane.
Ne-am simțit foarte bine, apoi DJ-ul a luat microfonul.
A zis: „Vreau ca toate cuplurile mele de negri să vină pe ringul de dans,
ca să sărbătorim iubirea negrilor.”
Iar eu stăteam la masa mea,
mă uitam și-mi ziceam: „La naiba...
N-o să mai am parte de așa ceva.”
Deci femeile cu care înșeli...
Toate sunt de culoare.
Uneori îmi place să vorbesc cu cineva care arată ca mine.
E scârbos, Brian. Te folosești de ele.
E aiurea.
- De ce nu vorbești cu mama sau cu mine? - Nu pot.
- De ce nu? - Pentru că vă întrețin.
Mi-e dor de tata.
Și chiar trebuie să vorbesc cu el.
Aș vrea să se fi purtat mai bine înainte să plece.
Nu.
Faptul că am devenit tată e singurul lucru
care mi-a permis să fac loc în inima mea
ca să-l iert pe tata.
Mi-aș dori să fi avut același tată.
Tu ai prins anii lui buni,
iar pentru mine, a fost primul bărbat care nu m-a vrut.
- Primul din mulți. - Ce e?
Te pricepi să alegi când vrei să fii Mel cea nouă
și când să fii fără speranță.
Eu sunt altfel.
Nu pot controla multe lucruri.
Unii dintre noi nu au casă, familie...
sau iubirea vieții lor.
Pe naiba! Poți să ai toate astea.
Dragă, o să ai toate astea.
Știi care e problema ta?
Nu ești deloc atentă, bine?
Pentru că îți promit că, dacă te-ai uita în sus,
ai fi surprinsă să vezi câți oameni te iubesc.
- O să plângi? - Deja plâng.
Bine.
Băga-mi-aș!
- Îmi mai aduci unul, te rog? - Imediat.
Nu face asta.
După toate astea...
- ...crezi că putem fi prieteni? - Nu.
- Mi-ai spus-o în față. - Voiam să te uiți la mine.
Ai zis-o cu convingere.
Voiam să-ți captez atenția.
- Da, ai reușit. - Știi ceva?
Hai să plecăm înainte să am probleme.
După tine.
- Doamne! Rahat! - Uită-te la mine.
Ți-am salvat fundul din nou.
Dar nu l-ai putut salva pe Mufasa.
Știi ceva...
Subtitrarea: Iulia Ștefan