‫מתישהו בסביבות שנת 2005,‬
‫אמי ואני היינו בקאנטרי קלאב של פאלם ביץ'.‬
‫זה היה יום מקסים, שיחקנו גולף.‬
‫עלינו למרפסת לאכול צוהריים.‬
‫הושיבו אותנו, והיה שם רק זוג נוסף אחד,‬
‫ברני מיידוף ואשתו, רות'.‬
‫ואמי מיד הבחינה בהם.‬
‫"אה, זה ברני."‬
‫היא ניגשה לדבר איתם, והציגה אותי.‬
‫"זה ג'ף, הבן שלי. יש לו חשבון אצלך."‬
‫ולחצתי את ידו של מר מיידוף.‬
‫והייתי נפעם.‬
‫הוא היה האל של פאלם ביץ'.‬
‫הוא היה אל הפיננסים.‬
‫חזרנו לשולחן שלנו,‬
‫ואמי, בדרכה הייחודית, אמרה,‬
‫"איזה איש נפלא."‬
‫אבל אז היא אמרה, "אבל יש בו משהו מוזר.‬
‫"הוא אף פעם לא מביט בעיניים."‬
‫אמי קלטה את זה לפני כולם.‬
‫היא פשוט לא הבינה את זה.‬
‫כי האל הזה היה שד, שטן.‬
‫ברני מיידוף נעצר.‬
‫הוא הבעלים של חברת המסחר "ברני מיידוף".‬
‫הוא בן 70.‬
‫הוא דמות ידועה בוול סטריט.‬
‫ברני מיידוף, בן 70,‬ ‫נעצר על ידי האף-בי-איי.‬
‫על פי החשד, ועל פי הודאתו,‬ ‫האיש הידוע הזה מוול סטריט‬
‫הרס חיים רבים, ארגוני צדקה ומוניטין‬
‫בוול סטריט וברחבי העולם.‬
‫צעדת בושה ודחיפות.‬
‫אל תדחוף אותי.‬
‫אנשים חושבים שהם מכירים את הסיפור.‬
‫הם חושבים שזה סיפור על אדם אחד,‬
‫אבל כשמרימים את המסך, מדובר בהרבה יותר.‬
‫ברני מיידוף ניהל את ארגון הפשע‬ ‫הגדול ביותר בתולדות וול סטריט.‬
‫הוא היה סוציופת פיננסי, רוצח סדרתי פיננסי.‬
‫הוא היה מעין דמות של דוד עבורי.‬
‫אדם שחיבבתי מאוד ושבטחתי בו מאוד.‬
‫ואז יש את המפלצת הזאת שמנהלת את השקר הזה.‬
‫אמון. בגידה. רוע טהור.‬
‫אנשים יזכרו את הסיפור הזה גם בעוד 100 שנה.‬
‫מדובר ב-64 מיליארד דולרים.‬
‫כשרואים כל כך הרבה אפסים,‬
‫זה בלתי נתפש.‬
‫צריך לעבור דרך המראה למציאות חלופית‬
‫שדבר בה אינו אמיתי.‬
‫הכול היה מזויף. הכסף התאייד.‬
‫איננו.‬
‫אפשר לאבד חסכונות של חיים שלמים,‬
‫אבל כשמאבדים גם את הבית, זה נורא.‬
‫איך הוא הצליח לשטות‬ ‫בכל כך הרבה אנשים כל כך הרבה זמן?‬
‫מה שקרה היה יכול להימנע בקלות,‬
‫וכל כך הרבה אנשים אפשרו לזה לקרות‬ ‫בגלל תאוות בצע.‬
‫מדובר בבנקים הגדולים.‬
‫מדובר בגופי האסדרה.‬
‫מדובר במערכת אקולוגית שלמה‬
‫שנכשלה כישלון חרוץ.‬
‫כשאתה משקיע מיליארדים במשהו,‬ ‫אתה בודק הכול.‬
‫אפילו אם אלוהים שולח לך קורות חיים,‬
‫בדוק את ההמלצות.‬
‫מר מיידוף, על פי הודאתך, שיקרת למחייתך.‬
‫זה נכון? שיקרת למחייתך.‬ ‫-כן.‬
‫איש לא מבין למה ברני מיידוף עשה את זה.‬
‫הייתה לו חברה מצליחה מאוד‬ ‫שעוררה את קנאת כולם בוול סטריט.‬
‫כולם אמרו, "מדוע שברני מיידוף‬ ‫יבצע את ההונאה הגדולה ביותר בהיסטוריה?"‬
‫דבר בתחום הזה אינו כפי שהוא נראה.‬
‫משום כך השוק מתפקד.‬
‫כי… צריך להבין דבר אחד.‬
‫המשותף לכל אחד ואחד מהם,‬
‫כמו כל אחד אחר בתחום הזה,‬ ‫הוא תאוות בצע.‬
‫- מיידוף: המפלצת מוול סטריט -‬
‫הסיקור שלנו נפתח הערב במה שמכונה‬
‫המשבר הפיננסי הקשה ביותר בתקופה המודרנית.‬
‫בוודאי המשבר הפיננסי הגדול ביותר‬ ‫מזה עשורים בארצנו.‬
‫ב-2008, הכלכלה נפגעה קשות.‬
‫זה היה ארמגדון.‬
‫וול סטריט במשבר הבוקר.‬
‫המומים מהלוואות הנדל"ן הרעות האלו.‬
‫סוחרי משכנתאות מכרו משכנתאות‬ ‫לאנשים שלא היו יכולים לעמוד בהן.‬
‫בוול סטריט ידעו שרבות מהן גרועות,‬
‫אבל הם מכרו אותן ללקוחות שלהם‬ ‫עד שהבועה התפוצצה.‬
‫עיקולי הבתים ברחבי הארץ גדלו ב-87 אחוז.‬
‫ערך הנכסים בכל הארץ השנה‬
‫עלול לצנוח ביותר מחצי טריליון דולרים.‬
‫זה היה בלתי נתפש. כולם איבדו בתים,‬
‫ושוק המניות החל להתרסק.‬
‫כל יום היה גרוע מקודמו.‬
‫מדד הדאו צנח ב-450 נקודות כמעט.‬
‫זה עתה הגענו ל-730 בערך,‬
‫וזה… מעולם לא ראינו דבר כזה.‬
‫הסוחרים בטוקיו‬ ‫חוששים ממיתון אמריקאי מתפשט.‬
‫כל הבנקים החלו להתפרק.‬
‫מ"ליהמן ברדרס" מוסרים‬ ‫שהם יגישו בקשה לפשיטת רגל.‬
‫המשבר הפיננסי ממשיך לזרוע בהלה.‬
‫אנחנו ניצבים מול אפשרות של קריסה עולמית.‬
‫זה היה אסון של פעם ב-100 שנה‬
‫שעשה שמות בכל רחבי המערכת,‬
‫ואז יש את ברני.‬
‫כעת, למה שמתגלה‬
‫כהונאת פונזי הגדולה ביותר‬ ‫בתולדות וול סטריט.‬
‫השפעת האישומים נגד ברני מיידוף,‬
‫וההבנה שעד 50 מיליארד דולר,‬ ‫שהמשקיעים חשבו שעמדו לרשותם,‬
‫נעלמו ואינם עוד.‬
‫איך אתה מרגיש?‬
‫ברני מיידוף נעצר ביום חמישי,‬ ‫ה-11 בדצמבר, 2008.‬
‫בשישי בבוקר, סוכני האף-בי-איי‬ ‫הגיעו למשרדיו של מיידוף‬
‫בבניין "ליפסטיק" המפואר‬ ‫באיסט סייד בניו יורק.‬
‫נכנסנו למבואה של בניין "ליפסטיק",‬
‫וזה נראה כמו סצנה מהסרט "פרנקנשטיין",‬
‫כשרואים את הכפריים הזועמים‬ ‫נושאים קלשונים ולפידים,‬
‫ורוצים לעלות למעלה להרוג את המפלצת.‬
‫אז סוכני האף-בי-איי פשטו,‬
‫ואני הייתי הסוכן הראשון שנכנס.‬
‫- אף-בי-איי -‬
‫כל העובדים קובצו בקומה ה-19.‬
‫היה שם כאוס מוחלט.‬
‫היו עובדים שבכו,‬
‫שניסו להבין מה קורה.‬
‫האף-בי-איי היה לשכת החקירות המובילה,‬
‫אבל היו שם גם אנשי רשות המסים,‬ ‫אנשי מחלקת העבודה, רואי חשבון,‬
‫אנשי רשות האסדרה,‬ ‫אנשי התאגיד להגנת משקיעים.‬
‫הם התחילו לנתק ערוצי גישה.‬
‫הופתעתי קצת,‬ ‫כי זה נראה כמו עסק חוקי לכל דבר.‬
‫מחשבים בכל פינה,‬ ‫שעונים שמציגים אזורי זמן שונים.‬
‫זה נראה כמו עסק חוקי למסחר בניירות ערך.‬
‫בעת ביצוע החיפוש,‬
‫נכנסתי למשרדו של ברני‬ ‫כדי להתחיל להבין במי מדובר,‬
‫מיהו ומה הסיפור שלו.‬
‫משמאל היו תלויים הדפסים של ליכטנשטיין,‬ ‫שבכולם מופיע מוטיב השור.‬
‫מבחינתי, השור לא ייצג שוק פרים,‬
‫אלא שוק שקרים.‬
‫מאחורי שולחן העבודה שלו‬ ‫עמדה יצירת אמנות מודרנית מאוד,‬
‫בורג ענקי.‬
‫אני חושב שהבורג היה מעין "תקפצו לי" לעולם.‬
‫המשרדים אובטחו, ברני מיידוף היה במעצר,‬
‫וידענו שחסר הרבה מאוד כסף.‬
‫הבעיה הגדולה ביותר שלנו הייתה‬ ‫שלא ידענו איך זה קרה.‬
‫הייתה לנו קבוצה של שכירים,‬
‫ולא ידענו מי אשם, מי חף מפשע.‬
‫רצינו לדעת כמה אנשים נפגעו,‬
‫כמה כסף נגנב,‬
‫באיזה קנה מידה מדובר.‬
‫ורצינו לדעת מי עוד היה שותף לזה.‬
‫מי המעורבים? מה תפקידו של כל אחד?‬
‫איפה הכסף?‬
‫מי הרוויח מהפשע הזה?‬
‫כי אי אפשר לנהל הונאת פונזי‬ ‫של 50 מיליארד דולר‬
‫בלי שמישהו ידע על כך.‬
‫בכל הנוגע לברני מיידוף, קשה מאוד לדעת‬
‫מתי האמת נגמרת והשקרים מתחילים.‬
‫תשמע, אני לא גאה שעשיתי את מה שעשיתי.‬
‫השקעתי שעות רבות בניסיון לנתח‬ ‫למה עשיתי את מה שעשיתי.‬
‫אחת הבעיות שלי הייתה‬ ‫שתמיד רציתי לרצות את כולם.‬
‫כשהתחלתי בעסקים, אנשים הביעו בי אמון רב.‬
‫הרווחתי עבורם הרבה כסף,‬
‫וכל מי שעסק בתחום חשב‬ ‫שאני סיפור הצלחה נפלא,‬
‫וזה באמת מה שהייתי.‬
‫- תשעה בנובמבר, 2017 -‬
‫מר מיידוף, אתה מסכים‬ ‫למשפט הראשון בעמוד שבע?‬
‫שזהו תיאור הולם של עסקיך?‬
‫"כשמיידוף פתח את עסק הקמעונות שלו ב-1960…"‬
‫כן.‬ ‫-"היו לו כתריסר לקוחות,‬
‫"כולם בני משפחה וחברים"? כן.‬
‫אז בוא נחזור להתחלה.‬
‫ברני מיידוף הוא בנם של מהגרים יהודים.‬
‫הסבים שלו היגרו מרוסיה ומפולין.‬
‫הוא גדל בלורלטון, קווינס,‬
‫מחוץ לניו יורק סיטי.‬
‫- בית ילדותו של ברני מיידוף -‬
‫חשוב לתאר נכון‬
‫את ההקשר ההיסטורי‬ ‫בשנותיו המוקדמות של מיידוף.‬
‫ארה"ב, ורוב העולם, נאבקו להתגבר‬
‫על המיתון המחריד במיוחד בשנות ה-30,‬
‫ועל המלחמה בשנות ה-40.‬
‫עשור וחצי של אי סדר, של טראומה.‬
‫אז בשנות ה-50 היה רעב לשקט,‬ ‫לשלווה, לנורמליות.‬
‫והרעב הזה נהפך‬
‫לתרבות הפרוורים הקונפורמיסטית של אמריקה.‬
‫רוב האמריקאים עוברים‬ ‫למעמד ביניים בעל כסף חדש.‬
‫הם מבטיחים יכולת צריכה בלתי מוגבלת כמעט.‬
‫ואביו של ברני הצליח להעביר את המשפחה‬
‫לקווינס, שהיה רובע יציב של מעמד הביניים.‬
‫להוריו של ברני קראו ראלף וסילביה.‬
‫אמו הייתה עקרת בית.‬
‫אביו עבד בעבודות מזדמנות שונות.‬
‫ברני היה ילד ממוצע שלמד בבי"ס ציבורי.‬
‫הוא היה טיפוס מוזר קצת.‬ ‫שמעתי סיפור אחד מסוים.‬
‫הוא לא הצליח לשכנע ילדה אחת‬ ‫לצאת לשחק איתו.‬
‫לבסוף, הוא הציע לה 25 סנט,‬
‫והיא יצאה לשחק איתו.‬
‫ברני למד מגיל צעיר‬ ‫איך להניע אנשים באמצעות כסף.‬
‫- מיידוף ברנרד, נבחרת השחייה -‬
‫הוא היה מציל בתיכון.‬
‫הוא ראה את עצמו לא רק כאדם טוב,‬
‫אלא גם כמגן.‬
‫"אני האדם לדבר איתו."‬
‫והוא מכר ציוד להשקיית מדשאות כעבודה צדדית.‬
‫הוא רצה להרוויח כסף.‬
‫הוא היה נחוש בדעתו להצליח.‬
‫ברני פגש את אשתו לעתיד, רות' אלפרן,‬ ‫במסיבה במרתף של חבר.‬
‫זאת הייתה תקופה‬ ‫של גרביים קצרות וחצאיות פודל.‬
‫זה היה רומן נעורים בתיכון.‬
‫רות' הייתה חכמה מאוד.‬
‫אחרי התיכון היא למדה במכללה,‬
‫מה שהיה יוצא דופן עבור נשים אז.‬
‫היא הייתה יפה ואלגנטית.‬
‫היא באה ממשפחה אמידה יותר.‬
‫אביה, סול אלפרן, ניהל עסק מצליח‬ ‫לראיית חשבון בניו יורק סיטי,‬
‫אז היא הייתה מציאה מבחינתו.‬
‫אביה של רות' חשב שברני לא מספיק טוב עבורה,‬
‫שהיא יכולה למצוא טוב מזה,‬
‫ששום דבר מרשים לא יצא מהילד הזה.‬
‫אביו של ברני רצה שהוא יהיה עו"ד,‬
‫וברני הצליח מספיק בבית הספר‬ ‫כדי להתקבל למשפטים.‬
‫הוא למד שנה ולא החזיק מעמד יותר.‬
‫ברני מיידוף חי בצל כישלון.‬
‫משפחתו של ברני חוותה כישלונות.‬
‫לאורך הזמן, אביו ניהל כמה עסקים.‬
‫כולם נכשלו מסיבה כזו או אחרת.‬
‫בשלב כלשהו, הוצאה תעודת שעבוד‬ ‫על בית המשפחה.‬
‫בתקופה אחרת, אמו נאלצה‬ ‫להתחיל לעבוד בבנק דם מקומי‬
‫כדי לסייע בפרנסת המשפחה.‬
‫לא כך משפחת פרוורים מצליחה‬ ‫הייתה אמורה לתפקד,‬
‫וזה הוליד במיידוף‬
‫דרישה מוחלטת ולא נתונה למשא ומתן להצליח,‬
‫לא להיות כישלון כמו אבא שלו.‬
‫לכולנו יש אפשרות לחיות טוב יותר.‬
‫הוא שאף להצלחה‬ ‫המסחררת והראוותנית של וול סטריט.‬
‫וול סטריט, לבה הפיננסי של האומה.‬
‫מרכז העצבים של העסקים והתעשייה האמריקאים.‬
‫בתקופה ההיא בוול סטריט,‬ ‫מילות המפתח היו מהיר וראוותני.‬
‫שנות ה-60, שנות הגו-גו.‬
‫סיכון גבוה, תשואה גבוהה.‬
‫סוחרים צעירים ומנהלי כספים צעירים‬ ‫נהרו לשווקים של אחרי המלחמה.‬
‫באמצעות תעשיית בנקי ההשקעות,‬
‫נוכל להשקיע את חסכונותינו,‬ ‫להחיות את מפעלי התעשייה,‬
‫ולהמשיך להעלות בעקביות את הרמה‬
‫הרצויה לנו מבחינת סחורות ושירותים.‬
‫זכינו לכתוב את עתידה של אמריקה.‬
‫כמה שבועות אחרי שברני ורות' התחתנו,‬
‫הוא החליט לתקוע דגל‬
‫על שולחן עבודה קטן‬ ‫בחברת רואי החשבון של אביה של רות'.‬
‫הוא התחיל עם 5,000 דולר,‬
‫ורשם את "החברה למסחר בניירות‬ ‫ערך ברנרד מיידוף", בלמי"ס, בקיצור, ב-1960.‬
‫ורות' הייתה מעורבת בעסק.‬
‫היא סייעה בצד המנהלתי‬ ‫וטיפלה לעתים קרובות בפנקסי ההמחאות.‬
‫מלכתחילה, ברני החשיב את עצמו כאדם טוב‬
‫שיתייצב מול המערכת‬
‫וינצח במשחק.‬
‫ברני התחיל לסחור במניות "מעבר לדלפק".‬
‫באותה עת, שוק המניות,‬ ‫מבחינת רוב האמריקאים האמידים,‬
‫היה הבורסה לניירות ערך בניו יורק.‬
‫אבל היה שוק עצום,‬ ‫שרוב המשקיעים לא שמו לב אליו,‬
‫שלא התנהל בתוך בניין,‬ ‫והוא כונה שוק "מעבר לדלפק".‬
‫הוא כלל קבוצה של סוחרים ומתווכים‬ ‫ומכשירי טלפון.‬
‫זה הכול.‬
‫השוק הזה היה מורכב ממעין "פח אשפה"‬
‫של חברות שלא היו ידועות מספיק,‬
‫או קטנות מדי, או מפוקפקות,‬
‫שסחרו ברמה שנקראה "פינק שיט",‬
‫מעבר לדלפק, מחוץ לבורסת ניו יורק.‬
‫וברני היה מוכן לקנות או למכור‬
‫כמות הולכת וגדלה של מניות מעבר לדלפק.‬
‫ואיש לא ידע בדיוק‬ ‫מה היו המחירים של המניות האלו.‬
‫לא היו אז מחשבים, לא היה אינטרנט.‬
‫לא הייתה אפליקציה.‬
‫היית צריך ממש להרים את שפופרת הטלפון,‬ ‫להתקשר לבובי מבוסטון,‬
‫להגיד, "יש לי 100 מניות".‬ ‫הוא אומר שהוא יקנה אותן.‬
‫הסכמתם בטלפון על המחיר,‬
‫ואז שלחת אליו את התעודות.‬
‫זה היה המערב הפרוע של וול סטריט.‬
‫הסיכונים היו עצומים,‬
‫הרווחים הפוטנציאליים היו עצומים.‬
‫היה צורך בעצבים מברזל, במי קרח במקום דם‬
‫כדי לנווט בשוק הזה יום אחר יום.‬
‫לברני היה את זה.‬
‫העסק הצליח מאוד והתרחב במהירות.‬
‫אבל מהצד,‬
‫הוא התחיל לנהל עסק קטן‬ ‫לייעוץ ולניהול השקעות.‬
‫ברני חשב, "בנוסף לעסק שמעבר לדלפק,‬
‫"אוכל לנהל כספים עבור אנשים‬ ‫מעמדה של יועץ השקעות."‬
‫כלומר, לנהל כספים של אחרים.‬
‫אתה משקיע בשבילם‬ ‫ומנסה להרוויח עבורם תשואות,‬
‫אבל מרוויח עמלה קבועה במקום עמלת עסקה.‬
‫זה הרבה יותר רווחי מעמלות עסקה בלבד.‬
‫התברר שלחמו, סול אלפרן,‬
‫היו לקוחות רבים בעסק ראיית החשבון שלו,‬
‫והוא התחיל להפנות אותם לחתנו.‬
‫אז ברני אסף קבוצה של 20 עד 24 איש‬
‫שרצו להשקיע דרכו.‬
‫העסק הראשון לייעוץ‬ ‫ולניהול השקעות של מיידוף‬
‫היה יוצא דופן מעט,‬ ‫ואפשר גם לומר שהוא "יצא מהקווים".‬
‫סול אלפרן,‬
‫במקום להורות לברני‬ ‫להקים חשבון פרטי לכל לקוח,‬
‫החליט להקל על חתנו.‬
‫הוא קיבץ את כספי כולם למאגר אחד,‬
‫והעביר את הכסף הזה לברני למטרות השקעה.‬
‫וכשברני דיווח על הרווחים,‬
‫סול היה מחלק את הרווחים‬ ‫בין המשקיעים במאגר.‬
‫עו"ד זהיר היה אומר לסול אלפרן,‬ ‫"אסור לך לעשות את זה".‬
‫מדובר למעשה בקרן נאמנות שאינה תחת פיקוח.‬
‫כשמדובר ביותר מ-20 חשבונות,‬
‫נדרש רישום פורמלי‬ ‫בוועדה לניירות ערך ולבורסות.‬
‫אבל ברני מיידוף לא נרשם כיועץ השקעות.‬
‫אז מההתחלה,‬
‫אפשר לראות את החלוקה הבסיסית‬ ‫שעיצבה את הקריירה של ברני.‬
‫היה לו עסק חוקי למסחר בשוק מעבר לדלפק.‬
‫ומהצד, היה לו עסק פרטי של יעוץ השקעות‬
‫שמעטים ידעו עליו,‬
‫ושהוא ניהל אותו לא לפי הכללים.‬
‫הוא היה נחוש בדעתו‬ ‫להצליח בוול סטריט יש מאין,‬
‫להימנע מהכישלון שהוריו חוו, ולטפס לפסגה.‬
‫בעסק הייעוץ הלא רשמי שלו,‬
‫ברני השקיע את חסכונות הלקוחות שלו‬ ‫במניות ספקולטיביות מאוד.‬
‫הוא הרוויח כסף, הוא הסתכן,‬ ‫הוא נטל סיכונים גדולים מאוד.‬
‫ואז הגיע מאי, 1962.‬
‫בכותרות, מפולת גדולה של מכירות‬
‫שגורמת למחירי המניות לצנוח,‬
‫ולאובדן של יותר מ-20 מיליארד דולר.‬
‫הצניחה הגדולה ביותר מאז 1929.‬
‫לפתע, השוק צנח כמו אבן,‬
‫וניירות הערך הראשונים שנשרפו‬
‫היו המניות הספקולטיביות שברני רכש‬ ‫עבור אותם לקוחות פרטיים.‬
‫הן נמחקו מיד כמעט.‬
‫הלקוחות, תאורטית, איבדו את כספם.‬
‫סכום ההשקעה הכולל שלהם היה 30 אלף דולר.‬
‫חשתי אשמה בשל העובדה‬
‫שהם קנו את המניה‬ ‫כי אני אמרתי להם לעשות זאת.‬
‫אבל במקום להודות‬
‫שהוא נטל סיכונים מגוחכים בכספם‬ ‫והפסיד הכול,‬
‫הוא החליט להשתיק את זה.‬
‫הוא פנה לחמו, סול אלפרן,‬ ‫ולווה 30 אלף דולר,‬
‫והחזיר ללקוחות את הכסף.‬
‫הוא השתמש ב-30 אלף הדולרים‬ ‫כדי למלא את החשבונות שלהם,‬
‫ואז שיקר להם בנוגע למה שהוא עשה.‬
‫כתוצאה מהשקרים שלו, הוא נתפש כגאון.‬
‫זה נראה כמו הצלחה אדירה,‬
‫הוא נתפש כאסטרטג מבריק שעבר‬
‫את השבוע הגרוע ביותר בבורסה‬ ‫מאז 1929 בלי להפסיד אגורה.‬
‫בצומת הדרכים הזה, היה עליו‬ ‫להשלים עם עובדת היותו שקרן או כישלון.‬
‫והבחירה שלו הייתה‬
‫שהוא יכול לחיות עם עצמו כשקרן‬
‫בקלות רבה הרבה יותר‬ ‫מאשר לחיות עם עצמו ככישלון.‬
‫כל העולם צופה!‬
‫ואז הגיעו שנות ה-70.‬
‫התקיפות פגעו בצפון וייטנאם בזעם מחודש.‬
‫הציבור צריך לדעת אם הנשיא שלו נוכל או לא.‬
‫אנחנו אכן במיתון.‬
‫תורות לדלק על פני 10-12 בלוקים בכל מקום.‬
‫הידרדרות הכלכלה עלולה להימשך.‬
‫שיעור האבטלה עלה, מחירי הדלק עלו, נסקו.‬
‫האינפלציה התחילה לתפוס תאוצה,‬
‫וכל זה הוביל למיתון.‬
‫וול סטריט עבר כמה‬ ‫מהשינויים הדרמטיים ביותר בתולדותיו.‬
‫זה היה כמו התרסקות בורסה בהילוך איטי.‬
‫בשנות ה-70,‬
‫ברני החליט שהגיע הזמן‬ ‫לעבור לבניין משרדים בוול סטריט 110,‬
‫ועסק המסחר החוקי שלו‬ ‫נהפך לשמרני יותר ויותר.‬
‫ברני מיידוף נהפך למה שמכונה עושה שוק.‬
‫כשקונים מניה,‬
‫לקנות 100 מניות ממישהו‬
‫שמוכר 100 מניות, זה לא באמת מה שקורה.‬
‫מה שקורה באמת זה‬
‫שיש מתווך שקנה כבר למעשה‬ ‫את אותן 100 מניות.‬
‫כך שלמעשה קונים מהמתווך,‬
‫וזה מה שברני מיידוף היה, הוא היה קמעונאי.‬
‫הוא היה מאחסן מניות,‬
‫ואז מוכר אותן כשמישהו אחר רצה לקנות אותן,‬
‫והוא הרוויח עמלה, כמה סנטים לכל מכירה.‬
‫זו עבודתו של עושה שוק.‬
‫המחויבות שלו היא לקנות ולמכור מניות‬ ‫בתקופות טובות ורעות.‬
‫עסקיו של ברני כעושה שוק‬ ‫התרחבו במהירות רבה‬
‫והוא העסיק את אחיו, פיטר.‬
‫הם היו בעלי חזון‬ ‫וחלוצים בתחום הסחר הממוחשב.‬
‫כשהמחשב הגיע,‬
‫הוא שינה באופן קיצוני‬ ‫את דרך העבודה בוול סטריט.‬
‫זו תחילתו של עידן חדש‬ ‫שכוח מהפכני אדיר מקדם אותו.‬
‫המחשבים משמעותיים‬ ‫עד כדי שינוי מסלול הציוויליזציה.‬
‫השחקנים הגדולים ביותר שהגיעו לוול סטריט‬
‫לא רצו לסחור ב-200 מניות.‬
‫הם רצו לסחור ב-20 אלף מניות ביום בינוני.‬
‫בשנות ה-70, רכישה ומכירה של מניות‬ ‫לקחה הרבה זמן.‬
‫זה לקח כמה שבועות בדרך כלל.‬
‫בוול סטריט נזקקו לאנשים‬ ‫שמסוגלים לבצע עסקאות במהירות.‬
‫לשם כך נדרש מחשוב, וברני רכב על הגל הזה.‬
‫באמצעות סחר ממוחשב,‬ ‫הוא יכול היה לעבד עסקה תוך שלושה ימים.‬
‫זה היה בלתי נתפש קודם.‬
‫הוא הצליח לזרז את התהליך שלו‬ ‫וכך יכול היה להתחרות‬
‫בשם עסקים ממוסדים גדולים‬ ‫באמצעות החברה החוקית שלו,‬
‫וזה העניק לו יתרון אדיר.‬
‫הגאונות של ברני הייתה שהוא איחד‬
‫בין כל השווקים שפעלו מחוץ לבורסה,‬ ‫ה"פינק שיט", החברות הקטנות,‬
‫אלו שלא היה להן שם טוב,‬
‫וליצור את מה שאפשר לכנות מסך מחשב אחד,‬
‫במה שנהפך לנאסד"ק‬ ‫ולאגודה הלאומית לסוחרי ניירות ערך.‬
‫הוא העניק לזה לגיטימיות.‬
‫היום, אפל, גוגול, מייקרוסופט,‬ ‫כולן חברות נאסד"ק.‬
‫חברת המסחר החוקית שלו הצליחה מאוד,‬
‫ולכן מוזר אף יותר‬
‫שהוא ניהל עסק מפוקפק מאוד לייעוץ השקעות‬
‫שאיש לא ידע עליו, שגם הוא הלך והתרחב.‬
‫אנשים שמעו על ברני, וכמה הוא טוב.‬
‫הוא נפש בהרי קטסקיל בקיץ,‬
‫גייס כספים מחברים ומבני משפחה אחרים.‬
‫הם חשבו שהוא יהיה כוכב.‬
‫המשיכו להגיע אליו הפניות‬ ‫מאביה של אשתו, סול אלפרן,‬
‫ולאורך השנים, סול העסיק שני רואי חשבון,‬
‫פרנק אוולינו ומייקל ביינס.‬
‫כשסול אלפרן פרש בשנות ה-70,‬ ‫הם שינו את שם החברה ל"אוולינו אנד ביינס",‬
‫או "איי אנד בי".‬
‫- אוולינו אנד ביינס -‬
‫מייקל ביינס ופרנק אוולינו‬ ‫היו שידוך מהגיהינום.‬
‫אוולינו וביינס ידעו היטב‬
‫שברני מיידוף מנהל כספים‬ ‫עבור משפחתו של סול וחבריו.‬
‫אבל כשסול פרש, אוולינו וביינס‬ ‫התחילו לחשוב רק על רווחים.‬
‫הם היו כמו ילדים בחנות ממתקים.‬
‫הם התחילו להקים את אחת‬ ‫מהקרנות המזינות הראשונות של ברני‬
‫ואספו כסף מכל מיני משקיעים,‬
‫תאגידים, משרדים משפחתיים,‬ ‫מחלקות העוסקות בקרנות, אנשים פרטיים.‬
‫הם קיבצו את הכסף בקרן‬
‫והעבירו אותו לחברת יעוץ ההשקעות‬ ‫הלא רשמית של ברני.‬
‫הם הציעו אותה ללקוחות שלהם,‬
‫לחברים של הלקוחות שלהם,‬ ‫לקרובי משפחה של הלקוחות שלהם.‬
‫בתמורה לגיוס הכסף, הם גבו שכר,‬
‫והם התחילו להזרים נהר של כסף‬
‫לברני מיידוף כדי שינהל אותו.‬
‫"אוולינו אנד ביינס" לא היו קרן גידור‬ ‫או קרן של וול סטריט.‬
‫הם לא היו מנהלי כספים בכלל.‬ ‫הם היו רואי חשבון,‬
‫והם לא רשמו את עסק ההשקעות, בניגוד לחוק.‬
‫הם לקחו כסף מהלקוחות שלהם,‬
‫והעבירו אותו למנהל חשאי‬ ‫שאסור היה לחשוף את שמו,‬
‫בלי להודיע בכלל ללקוחות‬ ‫מה קורה עם הכסף שלהם,‬
‫והמנהל הזה היה ברני מיידוף.‬
‫עד סוף שנות ה-70,‬ ‫ברני החל להגשים את חלום ההצלחה האמריקאי.‬
‫לברני ולרות' נולדו שני בנים, אנדרו ומארק.‬
‫הוא היה איש משפחה.‬ ‫הוא אהב מאוד את המשפחה שלו,‬
‫והוא העביר את המשפחה לפרוור אמיד מאוד,‬
‫רוזלין, לונג איילנד,‬ ‫אחת הקהילות העשירות יותר לאורך החוף.‬
‫הוא היה נוסע לעבודה במנהטן במטוס ים‬
‫במקום ברכבת או בכבישים העמוסים‬ ‫מלונג איילנד כמו כולם.‬
‫עברנו מחוסר נוחות‬ ‫לתקווה, לביטחון ולהזדמנויות.‬
‫ממשל שגבה מסים גבוהים,‬ ‫שהגדיל הוצאות והנהיג אסדרת יתר,‬
‫תקע מקל בגלגלי השווקים החופשיים שלנו.‬
‫התוכנית הכלכלית שלנו לארבע השנים הבאות‬
‫היא לשחרר את השור.‬
‫כששנות ה-80 הגיעו,‬
‫שוק הפרים שהחל באמריקה‬ ‫נהפך במהירות לתופעה עולמית.‬
‫זה היה שחר הגלובליזציה.‬ ‫כולם רצו לסחור בשוק המניות,‬
‫ועסק המסחר החוקי של ברני‬ ‫התחיל להרוויח סכומים גדולים.‬
‫בוול סטריט בשנות ה-80 היה טירוף.‬
‫- נתוני מסחר -‬
‫הייתה התרגשות רבה ואנשים הרוויחו כסף.‬
‫שמעתי שהיו שם הרבה קוקאין, הרבה אלכוהול,‬
‫והרבה ארוחות פאר.‬
‫כל החברות חיפשו עובדים.‬
‫התחלתי לעבוד אצל ברני מיידוף ביולי 1985.‬
‫ברני היה אפוף מסתורין.‬
‫הוא היה נערץ בוול סטריט,‬
‫הוא ישב בדירקטוריון נאסד"ק.‬
‫הוא טס תדיר לפגישות בלונדון.‬
‫ברני היה נכנס לחדר המסחר,‬
‫קונה דברים והשוק היה עולה.‬
‫הוא היה מוכר דברים, והשוק היה יורד,‬
‫ויצאו לו מוניטין של אדם שיודע הכול כמעט.‬
‫עסקי החברה החוקית של ברני היו נהדרים.‬
‫הוא ורות' עברו לדירת גג מקסימה במנהטן.‬
‫הוא קנה בית קיץ במונטוק,‬ ‫הוא הצטרף לקאנטרי קלאב.‬
‫הוא קנה סירה.‬
‫עכשיו הוא יכול היה להביט בעיניו של חמו‬
‫ולהגיד, "רואה? אמרתי לך שאצליח".‬
‫פתחתי את העסק שלי עם 500 דולר.‬
‫התחלתי מאפס.‬
‫הייתי ילד צעיר מקווינס.‬
‫לא למדתי בהרווארד וכל זה.‬
‫ואז, עד 1987, הייתי אדם מצליח מאוד.‬
‫הייתי אדם עשיר.‬
‫עשינו הרבה כסף.‬
‫התרחבנו, העסקנו עוד סוחרים.‬
‫ברני רצה מבנה יוקרתי יותר,‬
‫אז עברנו בקיץ 1987 לשדרה השלישית מספר 885,‬
‫לבניין "ליפסטיק".‬
‫זה בניין יוצא דופן מאוד.‬
‫הוא מזכיר קצת מכל של שפתון.‬
‫המעבר של ברני לגורד השחקים הידוע הזה‬
‫ירשים את המשקיעים, את העובדים.‬
‫ירשים אפילו את המאסדרים.‬
‫אז זה היה חלק מהתדמית החדשה והמסוגננת‬ ‫שברני פיתח לעצמו.‬
‫המשרדים היו מהממים כשעברנו לשם.‬
‫מתוחכמים, בסגנון היי-טק.‬
‫הרבה חלונות, הרבה אורות חזקים.‬
‫כשהתחלתי לעבוד אצל ברני מיידוף ב-1987,‬
‫האווירה הייתה משפחתית מאוד,‬
‫כי הם היו אנשים משפחתיים מאוד.‬
‫האווירה הייתה טובה, נוחה מאוד,‬
‫בטוחה מאוד.‬
‫כל העובדים כמעט היו קרובי משפחה,‬
‫חברים של קרובי משפחה.‬
‫הבנים של ברני, מארק ואנדי, עבדו שם.‬
‫מארק ואנדי היו אמריקאים טיפוסיים.‬
‫כל אחד היה מתגאה בילדים כמוהם.‬
‫חיבבתי את אחיו, פיטר, הוא היה קצין הציות.‬
‫לרות' היה משרד בחברה.‬
‫היא הייתה אדם חם.‬
‫היא הייתה אימא נהדרת.‬
‫אפשר היה לראות שברני ורות'‬ ‫אוהבים מאוד את הילדים שלהם.‬
‫היא העריצה את ברני,‬ ‫ואני חושבת שהיא הייתה אשת סודו.‬
‫ברני אמר לי פעם, "רות' היא בת זוג נהדרת".‬
‫וברני היה נדיב מאוד.‬
‫הוא תרם הרבה כסף לצדקה,‬
‫הוא מימן טיסות ירח דבש‬
‫לכל שכיר שהתחתן.‬
‫הוא ישב בחבר המנהלים של "ישיבה",‬
‫הוא עבד עם "ספיישל אולימפיקס".‬
‫הוא מימן פעם ניתוח לב לאישה אחת.‬
‫בני הזוג מיידוף הזמינו את כולם‬ ‫לסוף שבוע במונטוק בקיץ,‬
‫עם כל המשפחות, ושיכנו אותם במלונות.‬
‫שיחקנו כדור-עף על החוף,‬
‫בילינו במסיבה אמיתית עם הרבה אלכוהול.‬
‫רקדנו, וזה היה כיף.‬
‫אבל היה לברני צד אחר.‬
‫הוא הקפיד מאוד על המראה שלו, על סביבתו.‬
‫הכול היה צריך להיות מושלם.‬
‫אם הוא עבר ליד עמדה של סוחר‬
‫ואחד ממסכי המחשב היה עקום קצת,‬
‫הוא היה חייב ליישר אותו.‬
‫גם אם ישבת מול המחשב והשתמשת בו,‬
‫הוא היה מיישר אותו כשחלף על פנייך.‬
‫אסור היה להחזיק מסגרות כסופות של תמונות,‬ ‫או כל דבר שלא היה בשחור או באפור.‬
‫אסור היה להעמיד עציץ על השולחן.‬
‫הכול היה צריך להיות אחיד.‬
‫בחלוף הזמן,‬
‫הוא נעשה אינטנסיבי יותר.‬
‫אפשר היה לחוש במתח בימים מסוימים,‬
‫ואז רצית רק לשמור על מרחק ממנו.‬
‫לא יכולת לדעת אם הוא יצעק עלייך.‬
‫בן זונה. אולי תשתוק?‬
‫אני זוכרת איך פעם אחת‬ ‫ברני צרח על אחיו, פיטר.‬
‫עוף מהמשרד שלי!‬
‫חטפתי כאב בטן.‬
‫קמתי ואמרתי, "תפסיקו, בבקשה".‬
‫ופיטר היה נסוג כי ברני היה בריון.‬
‫היה בו את הצד האחר הזה.‬
‫אני חושבת שפיטר פחד קצת מברני,‬
‫כמו שכולם פחדו מפניו קצת.‬
‫הוא רצה לשלוט בך,‬
‫ומפני שהוא לא היה מרוצה ממך,‬
‫הוא יכול היה לשלוט בך.‬
‫ברני היה יכול להתהפך ברגע.‬
‫ראיתי אותו ברגעים של טוב לב ואכפתיות,‬
‫וברגעים של אכזריות.‬
‫מה נראה לך שאתה עושה?‬ ‫-וזה היה משתק אותך.‬
‫אני חושבת שברני היה מורכב מהרבה אנשים.‬
‫הוא היה הרבה דברים.‬
‫חשבתי שהוא נתון תחת לחץ רב.‬
‫- תשעה עשר באוקטובר, 1987 -‬
‫הבוקר, בורסת המניות בצניחה חופשית.‬
‫פניקה בחדרי המסחר בוול סטריט.‬
‫הוראות מכירה זרמו מחברות השקעה גדולות,‬
‫ממשקיעים פרטיים, מקרנות נאמנות,‬
‫שכולם חוששים מאינפלציה, מעלייה בריבית,‬
‫מירידה בערך הדולר‬ ‫ומגירעונות גדולים בתקציב ובמסחר.‬
‫יום שני, ה-19 באוקטובר, 1987,‬
‫היה אחד הימים המפחידים ביותר שחוויתי בחיי.‬
‫מרגע שהגעתי לעבודה ופתיחת השוק ב-9:30‬
‫ועד לרגע הסגירה, הייתה מהומה גדולה.‬
‫תוך שעתיים מצלצול הפתיחה,‬
‫מדד הדאו ג'ונס צנח ב-200 נקודות.‬
‫הפעילות כאן מדהימה.‬
‫יש תחושה של בהלה וגם של פחד ופניקה.‬
‫בזמן הקריסה, כל החברות בוול סטריט‬ ‫ניסו להיפטר ממניות.‬
‫הטלפונים לא הפסיקו לצלצל, הוצפנו בהוראות.‬
‫אנשים צרחו, כתבנו הזמנות.‬
‫התחושה שם הייתה כמו בשדה קרב.‬
‫אני זוכרת שדודי התקשר אליי.‬ ‫עניתי לטלפון והוא אמר,‬
‫"שלושה נכנסים לבר…"‬
‫אמרתי, "סאם, אני לא יכולה עכשיו.‬ ‫להתראות", וניתקתי.‬
‫היה עלינו להקפיד על מסחר מסודר.‬
‫עושה שוק הוא מישהו שמוכן לקנות‬
‫ולמכור כמוצא אחרון.‬
‫אז אנחנו היינו היחידים שקנו.‬
‫בחברות רבות לא ענו לטלפונים,‬
‫ואני זוכרת היטב את ברני צועק,‬
‫"תענו לטלפון. לא נהיה חברה שלא עונה."‬
‫אז ענינו לטלפונים וקנינו הרבה מניות.‬
‫וכל הזמן הקשתי על מקלדת המחשב. למטה,‬
‫מורידה את השוק שלי.‬
‫התחושה הייתה שאין תחתית.‬
‫מהומה השתררה בבורסת המניות בניו יורק‬ ‫כשהסוחרים התמודדו‬
‫עם יותר מחצי מיליארד הוראות מכירה‬ ‫שהציפו את וול סטריט.‬
‫לאיש אין סיבה מסוימת ברורה.‬
‫פועלת כאן מעין פסיכולוגיה קודרת.‬
‫בהלת מכירות, ללא ספק.‬
‫בהלה מוחלטת. כולם משתגעים.‬
‫עבור הסוחרים והסוכנים זה היה אסון מוחלט.‬
‫מרחץ דמים.‬
‫הקריסה הפתאומית מעוררת זיכרונות‬ ‫מאותו יום באוקטובר, לפני 58 שנה.‬
‫ההתרסקות של 1929 שהובילה ל"שפל הגדול".‬
‫זה היה מפחיד ומציף.‬
‫זה היה נורא.‬
‫אבל נדמה שברני לא הזיע אפילו.‬
‫הוא היה קר רוח ורגוע.‬
‫זה היה מסוג הדברים שגרם לנו להעריץ אותו,‬
‫כי זה היה הכסף שלו.‬
‫השם שלו היה זה שהתנוסס על הדלת,‬ ‫"חברה למסחר בניירות ערך ברנרד מיידוף".‬
‫ואנחנו היינו מהחברות הבודדות‬ ‫שכיבדו את ההתחייבויות שלהן.‬
‫אנחנו נשארנו פתוחים.‬
‫ברני מיידוף המשיך לקנות,‬
‫גם כשכל שאר עושי השוק בוול סטריט,‬
‫שהיו מחויבים לקנות את המניות,‬
‫גם כשהן צונחות, גם אם מדובר בהפסד כספי,‬
‫זאת המחויבות של עושה שוק.‬ ‫הם לא ענו לטלפונים.‬
‫אי אפשר היה לדבר איתם,‬ ‫אי אפשר היה לבצע את העסקאות.‬
‫אבל אפשר היה עם ברני מיידוף.‬
‫אנשי וול סטריט המומים ומתקשים להאמין.‬
‫במשך חמש שנים נראה‬ ‫שדבר לא יבלום את שוק הפרים.‬
‫תחושת הביטחון הייתה חזקה מאוד.‬
‫ואז הגיעו חודש אוקטובר ו"יום שני השחור".‬
‫לא ברור כמה כסף הפסיד‬ ‫העסק החוקי של ברני בהתרסקות של 87',‬
‫אבל העובדה שברני היה בקו החזית,‬
‫גם בתחום טכנולוגיות התקשורת‬ ‫וגם בתחום טכנולוגיות המסחר, אפשרה לו‬
‫להמשיך לתפקד ולשרת לקוחות.‬
‫הוא זכה על כך להכרה מהוועדה לניירות ערך‬ ‫ומבורסת המניות של ניו יורק.‬
‫הוא העיד בשימועים בקונגרס,‬
‫הוא עזר לשכתב את ספר החוקים‬
‫כדי שהשוק ימשיך לתפקד‬ ‫ברגעים של משבר כמו "יום שני השחור".‬
‫אנשים התחילו לתאר את ברני מיידוף‬
‫כאדם שעומד במילה שלו, כבחור אמין ונאמן,‬
‫וזה גיבש את המוניטין שלו.‬
‫הוא הוזמן לקחת חלק בוועדי ניהול,‬
‫הוא הוזמן לכנסים בתחום האסדרה,‬
‫והוא נבחר שלוש פעמים‬ ‫לשמש כיו"ר הוועד המנהל של נאסד"ק.‬
‫ובראשית שנות ה-90,‬ ‫הוא היה דמות מכובדת ואמינה בוול סטריט.‬
‫ברני אהב להיות "האיש".‬
‫הוא אהב את המעמד שאנשים העניקו לו,‬
‫ואני חושבת שככל שזה גדל והתרחב,‬
‫הוא התאהב יותר ויותר ביראת הכבוד הזאת.‬
‫תקראו את השפתיים שלי,‬
‫לא יהיו מסים חדשים.‬
‫רקטת האצה, הנעה והמראה.‬
‫אנשים עובדים קשה יותר מתמיד,‬
‫מבלים פחות זמן עם הילדים שלהם,‬ ‫עובדים בלילות ובסופי שבוע.‬
‫מבט בחדשות העסקים הבוקר.‬
‫עלייה חדה במניות הטכנולוגיה עזרה‬ ‫להרים את חברות ה"בלו צ'יפ" לשיאים חדשים.‬
‫התחלתי לעבוד בחברה של ברני מיידוף‬ ‫ב-1991, אני חושב.‬
‫לברני מיידוף היו מוניטין מצוינים.‬
‫"ברני הוא בחור נהדר. מעורב מאוד בקהילה,‬
‫"נדיב. אתה תצליח כשתעבוד אצלו."‬
‫זאת הייתה תקופה של שגשוג בשוק.‬
‫תקופה שבה עידן הטכנולוגיה התחיל לעלות.‬
‫האינטרנט נכנס לתמונה.‬
‫אנשים רבים יותר נכנסו לשוק המניות.‬
‫לדאו ג'ונס יש אתר.‬
‫מספרים בזמן אמת,‬ ‫בדיוק כפי שהסוחרים רואים אותם בוול סטריט.‬
‫אז עסקים נוספים נכנסו, זרם הלקוחות גבר.‬
‫זאת הייתה תקופה נהדרת לסחר במניות‬
‫כי הסחר נעשה יעיל הרבה יותר‬ ‫בזכות הטכנולוגיה,‬
‫והרווחים החלו לנסוק.‬
‫מיידוף הרוויח‬
‫כחמישה עד שבעה אחוזים‬ ‫מהנפח הכולל בבורסת ניו יורק,‬
‫וזה עצום כשמדובר בחברה קטנה יחסית.‬
‫אני לא חושב שזה ישתנה בקרוב‬ ‫אלא אם השוק יתקרר מאוד.‬
‫בזמן שברני הרחיב‬ ‫את העסק החוקי שלו כעושה שוק,‬
‫הוא המשיך בחשאיות‬
‫להרחיב את עסק יעוץ ההשקעות הסודי שלו,‬
‫שהתבצע "מתחת לשולחן"‬
‫ובנפרד מעסק עשיית השוק.‬
‫בהתחלה, המשקיעים קיבלו תשואה של 11 אחוז,‬
‫אבל הוא העלה אותה ל-15 או ל-19 אחוז.‬
‫הוא המשיך להיות רווחי באופן עקבי.‬
‫מה שהתחיל באמצע שנות ה-60‬
‫כמעין עסק לייעוץ השקעות‬ ‫בסגנון מועדון ברידג',‬
‫הלך וגדל.‬
‫אוולינו וביינס המשיכו להעביר ערימות של כסף‬
‫לידיו של ברני מיידוף.‬
‫אוולינו וביינס ניהלו את הקרן המזינה שלהם‬
‫מתחת לרדאר, בשקט מאוד.‬
‫הם מעולם לא תיעדו דברים בכתב,‬
‫עד שאחד מקבלני המשנה שלהם,‬
‫שארגן השקעות משותפות‬ ‫וגייס לשם כך חברים ובני משפחה,‬
‫הפר את הדיבר הראשון של אוולינו וביינס‬
‫ותיעד משהו בכתב.‬
‫ב-1992, הובא פרסום לידיעתה‬
‫של הוועדה לניירות ערך ולבורסות.‬
‫הוועדה לניירות ערך היא גוף אסדרה‬ ‫שתפקידו העיקרי הוא להגן על משקיעים.‬
‫בפרסום נכתב,‬
‫"אנחנו מציעים השקעות בטוחות ב-100 אחוז.‬
‫"לא הפסדנו בעסקאות כבר יותר מ-20 שנה,‬
‫"כך שמדובר במסחר ללא סיכון כלל."‬
‫אנשי הוועדה הביטו בפרסום והבחינו מיד‬
‫בדגלים אדומים משמעותיים.‬
‫לא יכולה להיות השקעה בטוחה ב-100 אחוז.‬
‫אין דבר כזה מסחר ללא סיכון.‬
‫והחקירה שהם ניהלו הובילה לשני בחורים,‬
‫פרנק אוולינו ומייקל ביינס.‬
‫אז אוולינו וביינס הגיעו לוועדה‬ ‫מרצונם ובלוויית הפרקליט שלהם.‬
‫הם רצו לגבות עדות משותפת מאוולינו ומביינס.‬
‫ואני ישבתי שם באמצע,‬
‫ואני חושב שביינס ישב משמאלי‬ ‫ואוולינו מימיני.‬
‫ובשלב כלשהו הם אומרים להם,‬
‫"כמה כסף גייסתם להשקעות?"‬
‫ואני חושב שבוועדה ציפו לשמוע‬ ‫על חמישה או עשרה מיליון,‬
‫והם הביטו זה בזה,‬
‫ואחד מהם אמר, "אני חושב שמשהו כמו‬
‫"ארבע מאות ארבעים וארבעה מיליון דולר."‬
‫וחשבתי שאנשי הוועדה יפלו מהכיסאות.‬
‫ארבע מאות ארבעים וארבעה מיליון דולר‬ ‫ממשקיעים קטנים זה הרבה כסף.‬
‫מדובר בראשית שנות ה-90. זה הרבה כסף.‬
‫הם עצרו את גביית העדות.‬
‫הם מיהרו לצאת כדי לדבר עם ראש המשרד,‬
‫סניף ניו יורק, ו…‬
‫"אלוהים, מה קורה כאן?"‬
‫הם חטפו שבץ כמעט.‬
‫חשבתי שראש המשרד יחטוף התקף לב.‬
‫בוועדה לניירות ערך חשדו בהונאה כלשהי,‬
‫אבל הם חשדו שאוולינו וביינס‬ ‫היו אלו שביצעו את ההונאה.‬
‫ואז, פרנק אוולינו ומייקל ביינס הסבירו‬
‫שכל החלטות המסחר היו בידיו של ברני מיידוף.‬
‫הם בעצם אמרו,‬ ‫"אל תביטו בנו, תביטו בברני מיידוף".‬
‫אז הוועדה ביקשה מסמכים מברני מיידוף.‬
‫אנשי הוועדה לניירות ערך החלו לרחרח,‬
‫ומיידף נלחץ כי…‬
‫הכול היה הונאה.‬
‫מיידוף מעולם לא השקיע כספים‬ ‫בשביל עסק הייעוץ שלו.‬
‫הוא פשוט לקח מאנשים כסף,‬
‫אמר להם שישקיע את כספם ולא עשה זאת.‬
‫אלו היו עסקאות פיקטיביות.‬
‫הונאת פונזי.‬
‫צ'ארלס פונזי ב-1919.‬
‫פונזי הוכיח את טענתו שישיג 50 אחוזי רווח‬ ‫על השקעה בתוך 90 יום,‬
‫ואנשים חכמים נשמעו לעצתו.‬
‫כשהממשל הוכיח שפונזי נוכל…‬
‫הגדרה קלאסית של הונאת פונזי היא‬ ‫לקחת כסף מפיטר ולתת אותו לפול.‬
‫להגיד לפיטר,‬
‫"אעשה משהו בכסף שלך, אשקיע אותו,‬
‫"ואתן לך תשואה",‬
‫אבל אני לוקח את הכסף ופשוט נותן אותו לפול.‬
‫והמהלך הזה חוזר על עצמו שוב ושוב,‬
‫כי אני כל הזמן זקוק למשקיעים חדשים‬ ‫כדי לשלם למשקיעים הקודמים,‬
‫ולא מתבצעות כלל שום השקעות או עסקאות.‬
‫אז כשהוועדה לניירות ערך‬ ‫התחילה לחקור את אוולינו וביינס ב-1992,‬
‫מיידוף היה צריך להוכיח שהמסחר היה אמיתי.‬
‫אז הוא פנה לפרנק דיפסקאלי‬ ‫כדי שיזייף מסמכי מסחר‬
‫באמצעות מידע מהעבר‬ ‫שהוא יוכל להעביר לוועדה לניירות ערך.‬
‫פרנק דיפסקאלי היה יד ימינו של מיידוף.‬
‫הוא היה איתו במשך שנים רבות.‬
‫הוא ניהל את הקרנות המזינות,‬
‫וטיפל בהרבה מאוד כסף.‬
‫פרנק היה "גבר שבגברים",‬
‫והוא היה מבריק מאוד.‬
‫אפשר בקלות ללהק את פרנק דיפסקאלי‬ ‫לסרט מאפיה.‬
‫הוא היה בן מעמד הפועלים,‬
‫והוא היה נאמן ביותר.‬
‫דיפסקאלי נתן מענה בצורה יוצאת מן הכלל.‬
‫הוא החל ליצור תיק מסמכים מזויף.‬
‫זה היה צריך להיראות כמו רישום לגיטימי‬ ‫של יומני עסקאות,‬
‫דו"חות של חשבונות,‬
‫וזה לא אמור לשטות בדודה מירטל,‬
‫זה אמור לשטות בוועדה לניירות ערך ולבורסות.‬
‫כשאנשי הוועדה הגיעו,‬
‫ברני מיידוף הגיש את המסמכים המזויפים.‬
‫הם האמינו שהמסמכים אמיתיים.‬
‫אני לא יודע עד כמה‬ ‫הם בדקו בקפדנות את המסמכים.‬
‫אני חושב שזה קשור מאוד לדפוסי חשיבה.‬
‫כלומר, מה הסיכוי שברני מיידוף,‬
‫או כל אחד אחר ברמה הזאת,‬
‫יזייף את כל העניין?‬
‫וב-1992, הוועדה לניירות ערך‬ ‫סגרה את התיק בלי לפעול‬
‫ובלי לחקור לעומק את ברני מיידוף.‬
‫אבל במקום זאת,‬
‫הם אילצו את אוולינו וביינס לסגור את העסק,‬
‫כי הם ניהלו, בפועל, חברת השקעות לא רשומה.‬
‫בוועדה לניירות ערך החליטו‬ ‫ש"מבנה החברה לא חוקי,‬
‫"עליכם להוציא את כל הכסף מרשותו של ברני‬
‫"ולהחזיר אותו לכל האנשים האלו."‬
‫- חברה נדרשת להחזיר כסף למשקיעים -‬
‫מדובר ב-440 מיליון דולרים,‬
‫והכסף לא בידי ברני כי הכול היה הונאה.‬
‫אז בשלב הזה הוא פנה‬
‫לשלושה מקרב המשקיעים הוותיקים ביותר שלו.‬
‫ג'פרי פיקוור, קארל שפירו ונורמן לוי‬
‫היו משקיעים פרטיים מראשית דרכו‬
‫של עסק הייעוץ של ברני.‬
‫לאורך השנים,‬ ‫הוא שימח אותם מאוד בתוצאות שלו.‬
‫אז עכשיו, ברני שכנע אותם לעזור לו.‬
‫בין אם הם ידעו מה הוא עושה,‬
‫ובין אם הם באמת לא היו מודעים לכוונותיו,‬
‫הם נתנו לו את הכסף,‬
‫וברני יכול היה לכתוב המחאות‬
‫עבור כל הלקוחות של אוולינו וביינס.‬
‫ונחשו מה קרה?‬
‫איש מהם לא רצה את כספו בחזרה.‬
‫הם אהבו את מה שהוא עשה.‬
‫כשהוועדה לניירות ערך סגרה‬ ‫את "אוולינו אנד ביינס",‬
‫רבים מהלקוחות שלהם פנו ישירות‬ ‫כדי להשקיע באמצעות מיידוף.‬
‫לפתע, ברני אמר לי,‬ ‫"בקרוב נהיה עסוקים מאוד".‬
‫הוא אמר, "משהו קרה ויגיעו הרבה פניות,‬
‫"ואנשים ירצו להשקיע."‬
‫רבים מהאנשים היו אזרחים ותיקים,‬
‫רבים מהם מפלורידה.‬
‫האלמנות האלו היו אומרות,‬
‫"אמרו לי להתקשר,‬ ‫ויש לי 15 אלף דולר שאני רוצה להשקיע."‬
‫זה נמשך כך ימים על גבי ימים.‬
‫כשסגרנו את חשבונות אוולינו וביינס,‬
‫מצאתי את עצמי תחת לחץ רב מצד האנשים‬
‫שסמכו עלי הכסף הזה למחייתם.‬
‫אנשי הוועדה אמרו לי בזמנו,‬
‫"אם אתה רוצה להמשיך‬ ‫לעשות עסקים עם האנשים האלו,‬
‫"זה בסדר, כי אין בעיה‬ ‫שתעשה עסקים עם האנשים האלו."‬
‫ברני מיידוף עדיין לא נרשם כיועץ השקעות.‬
‫בוועדה פספסו את זה,‬
‫ולמרבה הצער, הם פספסו‬ ‫את אחת ההונאות הגדולות ביותר בהיסטוריה.‬
‫עבדתי קשה מאוד בניהול עסק למזון טבעי.‬
‫אחרי 20 שנה, החלטתי למכור ולפרוש,‬
‫ומכרתי אותו במיליון דולרים.‬
‫אז השקעתי 100 אלף אולי‬ ‫אצל "אוולינו אנד ביינס",‬
‫וכשהוועדה לניירות ערך פירקה אותם,‬
‫גיליתי לראשונה ש"אוולינו וביינס"‬ ‫השקיעו אצל מיידוף.‬
‫וכשאנשי הוועדה בדקו את מיידוף,‬
‫הם לא מצאו כל ראיה להונאה,‬
‫אז חשבתי שזו הזדמנות‬ ‫להשקיע ישירות דרך מיידוף.‬
‫הוא הבטיח תשואות יציבות‬
‫של תשעה אחוזים בשנה בממוצע.‬
‫זה היה מפתה מאוד.‬
‫הוא לא הבטיח את הירח אלא הכנסה קבועה.‬
‫ביצעתי בדיקת נאותות,‬
‫וקראתי מאמרים שתיארו אותו‬ ‫כמוביל המסחר במניות אלקטרוניקה.‬
‫הוא היה בעל השפעה ויוזמה.‬
‫העובדה שהוועדה לניירות ערך‬ ‫לא מצאה כל ראיה לעבירה הייתה, מבחינתי,‬
‫אישור רשמי בכל הנוגע למיידוף,‬
‫אז העברתי למיידוף 900 אלף דולר.‬
‫לפתע, אוולינו וביינס‬
‫לא אוספים את הכסף ומעבירים אותו לברני,‬
‫אלא אלפי אנשים מעבירים כסף‬
‫לחברת יעוץ ההשקעות הלא רשומה של ברני.‬
‫שמו התפשט מפה לפה בעיקר.‬
‫ההכרות התבצעה בקאנטרי קלאב,‬
‫ההכרות התבצעה בדירקטוריון פילנתרופי כלשהו,‬
‫הוא נעשה מוכר יותר‬ ‫בעולם מנהלי הכספים של האליטה.‬
‫וכולם אמרו אותו דבר.‬
‫"תשקיע את כספך אצל ברני.‬
‫"לא ברור לנו איך הוא עושה זאת,‬ ‫אבל זה קסם."‬
‫חברת יעוץ ההשקעות הלא רשומה של מיידוף‬
‫קיבלה כספים‬ ‫מאוניברסיטאות יהודיות ידועות שם,‬
‫ומפילנתרופים כמו אלי ויזל, ניצול השואה,‬
‫וכמובן, ממשפחות עשירות מאוד,‬
‫וביניהם משפחת כץ ומשפחת וילפון,‬
‫הבעלים של ה"ניו יורק מטס".‬
‫ואז האופי הבסיסי של הונאת הפונזי‬ ‫היה צריך להשתנות,‬
‫וזה סיפור אחר לגמרי.‬
‫הוא הצליח לשטות בוועדה לניירות ערך.‬
‫הוא הצליח לחמוק ללא פגע מחקירה,‬
‫כך שהוא קיבל תעוזה‬ ‫והרגיש שאי אפשר לגעת בו.‬
‫השמיים היו הגבול.‬
‫עסק המסחר החוקי העניק למיידוף‬
‫את האמינות כאדם מצליח,‬
‫וכעת היו לו כ-5,000 לקוחות‬ ‫בחברת יעוץ ההשקעות,‬
‫אז הוא היה צריך להרחיב את הונאת הפונזי.‬
‫הוא היה זקוק למקום גדול יותר‬
‫כדי להפריד בין הונאת הפונזי‬ ‫לבין הצד החוקי של העסק.‬
‫אז הוא שכר חלל‬
‫בקומה ה-17 של בניין "ליפסטיק".‬
‫שובך קטן של משרדים שפרנק דיפסקאלי מלך בו.‬
‫מבולגן, צפוף, לא דומה כלל‬ ‫למשרדים האלגנטיים והמכובדים שמעל.‬
‫זה המקום שהונאת הפונזי תתרחב בו‬ ‫בצעדי ענק בשנים הבאות‬
‫ותיהפך להונאה על סטרואידים.‬
‫תרגום כתוביות: דנה סבן‬