‎La un moment dat, prin 2005,
‎eram cu mama la Palm Beach Country Club.
‎Era o zi frumoasă. Jucaserăm golf.
‎Am urcat să luăm prânzul pe balcon.
‎Ședeam la masă ‎și mai era doar un cuplu acolo.
‎Bernie Madoff, cu soția lui, Ruth.
‎Mama a observat imediat.
‎„E Bernie!”
‎S-a ridicat, i-a salutat și m-a prezentat.
‎„Jeff, fiul meu. E printre clienții tăi.”
‎Și am dat mâna cu dl Madoff.
‎Eram copleșit.
‎Era un zeu în Palm Beach.
‎Era un zeu al finanțelor.
‎Ne-am întors la masă
‎și mama, ‎în stilul ei caracteristic, a zis:
‎„Ce om minunat!”
‎Apoi a spus: „Dar are ceva ciudat.
‎Nu te privește niciodată în ochi.”
‎Mama l-a citit înaintea tuturor. ‎Doar că nu a făcut legătura.
‎Fiindcă nu era zeu, ci demon. Un diavol.
‎DECEMBRIE 2008
‎Bernie Madoff a fost arestat.
‎E fondatorul ‎Bernie Madoff Investment Securities.
‎Are 70 de ani.
‎E celebru pe Wall Street.
‎Bernie Madoff, în vârstă de 70 de ani, ‎arestat de FBI.
‎Această fostă figură emblematică ‎de pe Wall Street a recunoscut
‎că a distrus vieți, fonduri de caritate, ‎reputații de pe Wall Street și din lume.
‎Un drum al rușinii și îmbrânceli.
‎Nu mă împingeți!
‎Oamenii cred că știu povestea.
‎Cred că e povestea unui singur om,
‎dar, când intri în culise, ‎ea e mult mai complexă.
‎Madoff a condus cea mai mare ‎afacere frauduloasă de pe Wall Street.
‎Era un sociopat, un criminal în serie ‎în domeniul financiar.
‎Îl vedeam ca pe un unchi.
‎Îl plăceam și aveam mare încredere în el.
‎Și, când colo, ‎era un monstru care trăia în minciună.
‎Încredere. Trădare. Diabolic.
‎Povestea asta nu va fi uitată ‎nici peste 100 de ani.
‎E vorba de 64 de miliarde de dolari.
‎Când vezi atâtea zerouri,
‎rămâi șocat.
‎Trebuia să traversezi ‎într-un univers paralel,
‎unde totul era fals.
‎O iluzie. Banii se evaporau.
‎Dispăreau.
‎Una e să-ți pierzi economiile de o viață.
‎Dar, când îți pierzi și casa, e cumplit.
‎Cum a putut păcăli ‎atâția oameni, atâta timp?
‎Cele întâmplate puteau fi evitate ușor,
‎dar au fost facilitate de mulți oameni ‎din cauza lăcomiei.
‎E vorba de marile bănci.
‎De agențiile de reglementare.
‎De un întreg ecosistem
‎care a eșuat total și lamentabil.
‎Când investești milioane, ‎verifici la sânge.
‎Dacă Dumnezeu îți trimite un CV…
‎tot îl verifici.
‎Dle Madoff, după cum ați recunoscut, ‎trăiați din minciună.
‎- Așa e? Trăiați din minciună. ‎- Da.
‎Nimeni nu înțelegea ‎de ce făcuse Bernie asta.
‎Avea o afacere de mare succes, ‎invidiată de toți cei de pe Wall Street.
‎Toți se întrebau: ‎„Cum a putut să comită frauda secolului?”
‎În acest domeniu, nimic nu e cum pare.
‎Asta îl propulsează.
‎Fiindcă… Trebuie să înțelegeți ceva.
‎Numitorul lor comun, ‎care definește acest domeniu, e lăcomia.
‎MADOFF: MONSTRUL DE PE WALL STREET
‎Începem ediția de astă-seară ‎cu ceea ce s-a numit
‎„cea mai mare criză financiară ‎a vremurilor noastre”.
‎E cel mai mare dezastru financiar ‎al ultimelor decenii din țară.
‎În 2008, economia a fost decimată.
‎JURNALIST
‎Era sfârșitul lumii.
‎Wall Street e în criză.
‎Creditele imobiliare deficitare ‎au creat haos.
‎Brokerii ipotecari vânduseră credite ‎unor oameni care nu și le permiteau.
‎Wall Street știa că multe sunt putrede,
‎dar le-a ambalat frumos ‎și le-a vândut, apoi a venit dezastrul.
‎Executările silite au crescut la 87% ‎la nivel național.
‎În acest an, valoarea pieței imobiliare
‎ar putea scădea ‎cu peste jumătate de trilion.
‎E incredibil. Toți își pierd casele. ‎Bursa de valori se prăbușește.
‎În fiecare zi e tot mai rău.
‎Dow Jones a scăzut ‎cu aproape 450 de puncte.
‎Am ajuns pe la 730.
‎Este… ceva fără precedent.
‎Bursa din Tokyo se teme ‎de recesiunea din SUA.
‎Băncile se prăbușeau.
‎Lehman Brothers cere ‎reorganizarea în faliment.
‎Criza financiară continuă ‎să provoace panică.
‎Ne confruntăm ‎cu perspectiva unei crize la nivel global.
‎A fost catastrofa secolului ‎la nivel global
‎și a făcut măcel în tot sistemul.
‎Apoi, Bernie.
‎Acum, cea mai mare schemă piramidală ‎din istoria Wall Street.
‎Scandalul declanșat de acuzațiile ‎la adresa lui Bernie Madoff,
‎ca urmare a descoperirii ‎că 50 de miliarde din banii investitorilor
‎s-au evaporat efectiv.
‎Cum vă simțiți?
‎Bernie Madoff a fost arestat joi, ‎11 decembrie 2008.
‎Vineri dimineață, ‎agenții FBI s-au prezentat la sediul său
‎din luxoasa clădire Lipstick ‎din estul New Yorkului.
‎Am intrat în holul clădirii Lipstick
‎și ne-a întâmpinat ‎o scenă demnă de filmul ‎Frankenstein.
‎Cea cu sătenii furioși, cu furci și torțe,
‎care voiau să urce să-l ucidă pe monstru.
‎Agenții FBI au urcat, ‎în echipamente de razie,
‎iar eu am fost primul dintre ei ‎care a intrat pe ușă.
‎Toți angajații fuseseră strânși ‎la etajul 19.
‎Era un haos fără margine.
‎Angajații plângeau,
‎încercau să înțeleagă ce se petrecea.
‎FBI era conducea urmărirea penală,
‎dar erau și agenți de la Fisc, ‎de la Ministerul muncii, contabili,
‎agenția care supraveghează ‎domeniul intermedierilor, SIPC.
‎Au început să le anuleze accesul.
‎Am rămas surprins, ‎fiindcă părea o afacere legală.
‎Multe computere, ‎ceasuri pe diferite fusuri orare…
‎Părea o firmă de tranzacții legală.
‎În timpul percheziției,
‎am intrat în biroul lui Bernie ‎și am început să-l evaluez ca om,
‎să înțeleg cine era și ce era cu el.
‎La stânga erau niște reproduceri ‎după Lichtenstein reprezentând tauri.
‎Pentru mine, ‎taurul nu însemna o piață în avânt.
‎Însemna rahat cu lopata.
‎Chiar lângă biroul lui, ‎era un obiect de artă modernistă,
‎un șurub uriaș.
‎Cred că acest șurub reprezenta ‎șurubăriile cu care sfida lumea.
‎Biroul fusese luat în sechestru, ‎Madoff era în arest
‎și știam că lipsesc mulți bani.
‎Marea problemă era ‎că nu știam cum se evaporaseră.
‎Aveam niște angajați
‎și nu știam cine era vinovat și cine nu.
‎Voiam să aflăm câte victime existau.
‎Câți bani fuseseră furați.
‎Care era anvergura fraudei.
‎Și cine îi fusese complice.
‎Cine fusese în joc? ‎Ce rol avusese fiecare?
‎Unde erau banii? ‎Cine beneficiase din această infracțiune?
‎Căci era imposibil să execuți ‎o schemă piramidală de 50 de miliarde
‎fără să mai știe nimeni altcineva.
‎În cazul lui Bernie Madoff, ‎a fost foarte greu de aflat
‎unde se termina adevărul ‎și începea minciuna.
‎Nu sunt mândru de ce am făcut.
‎Am meditat ore în șir ‎la motivația faptelor mele.
‎Din păcate, mi-am dorit mereu ‎să mulțumesc pe toată lumea.
‎Când am intrat în afaceri, ‎oamenii mă tratau cu mare încredere.
‎Le-am adus mulți bani
‎și în domeniu eram considerat ‎un afacerist de succes, și chiar eram.
‎Dle Madoff, sunteți de acord ‎cu prima frază din pagina șapte?
‎Reflectă afacerea dumneavoastră?
‎„Când Madoff a intrat pe piață, în 1960…”
‎- Da. ‎- „…avea 12 clienți, rude și amici.” Da.
‎Să revenim la început!
‎Bernie Madoff ‎era fiul unor imigranți evrei.
‎Bunicii lui veniseră din Rusia și Polonia.
‎A copilărit în Laurelton, Queens,
‎la periferia New Yorkului.
‎E important să înțelegem copilăria lui ‎în contextul istoric.
‎SUA și mai toată lumea se confruntaseră
‎cu cea mai mare criză economică ‎în anii '30,
‎apoi, cu războiul, în anii '40.
‎Un deceniu și jumătate ‎de frământări și chinuri.
‎În anii '50, lumea era avidă de liniște, ‎pace și normalitate.
‎Această aviditate a dat curs
‎culturii conservatoare ‎din suburbiile americane.
‎Americanii trec ‎în clasa mijlocie proaspăt îmbogățită,
‎promițând o capacitate de consum ‎aproape nelimitată.
‎Atunci a putut tatăl lui Bernie ‎să-și mute familia
‎în Queens, zona de reședință ‎a clasei mijlocii.
‎Părinții lui Bernie ‎se numeau Ralph și Sylvia.
‎Mama lui era casnică.
‎Tatăl lui muncea pe ici, pe colo.
‎Bernie era un copil obișnuit, ‎elev la o școală publică.
‎Era oarecum stângaci. ‎Mi-a rămas în minte o anecdotă.
‎Nu reușea să convingă o fată ‎să se joace cu el.
‎Până la urmă, i-a dat 25 de cenți
‎și ea a ieșit la joacă.
‎Bernie a înțeles de mic ‎cum să motiveze oamenii oferindu-le bani.
‎În liceu, fusese salvamar.
‎Se considera nu numai un filantrop,
‎ci și un protector.
‎„Sunt omul de bază.”
‎În restul timpului, ‎vindea și echipamente de irigații.
‎Voia să facă bani.
‎Era hotărât să aibă succes.
‎Bernie a cunoscut-o pe viitoarea sa soție, ‎Ruth Alpern, le petrecerea unor prieteni.
‎Era moda pantofilor cu șosete ‎și a rochiilor înfoiate.
‎A fost o idilă de liceeni.
‎Ruth era foarte inteligentă.
‎După ce a absolvit liceul, ‎a urmat facultatea,
‎lucru rar la femeile din acea vreme.
‎Era frumoasă și elegantă. ‎Era clar că e dintr-o familie mai bogată.
‎Tatăl ei, Saul Alpern, avea ‎un cabinet contabil de succes în New York.
‎Pentru Bernie, era o partidă.
‎Tatăl lui Ruth credea că Bernie ‎e sub nivelul ei, că putea alege mai bine,
‎că acest tânăr nu avea să ajungă departe.
‎Tatăl lui Bernie îl voia avocat
‎și el avusese note destul de bune ‎ca să intre la Drept.
‎A făcut trei ani, ‎după care n-a mai rezistat.
‎Bernie Madoff trăia în umbra eșecului.
‎Familia lui era copleșită de eșecuri.
‎Tatăl lui avusese diverse afaceri.
‎Toate eșuaseră dintr-un motiv sau altul.
‎Au avut sechestru pe casă ‎pentru neplata taxelor.
‎Mama lui a fost nevoită ‎să se angajeze la un centru de transfuzii
‎ca să întrețină familia.
‎Nu era o poveste de succes din suburbii,
‎iar asta i-a insuflat lui Madoff
‎o dorință imperativă de a atinge succesul,
‎de a nu fi un ratat, ca tatăl lui.
‎Cu toții avem posibilitatea ‎să o ducem mai bine decât în prezent.
‎Își dorea succesul rapid, ostentativ ‎de pe Wall Street.
‎Wall Street, sufletul financiar al țării.
‎Centrul nervos ‎al comerțului și industriei din SUA.
‎În acea vreme „rapid” și „ostentativ” ‎erau cuvintele de ordine pe Wall Street.
‎Erau anii '60, epoca dansului go-go.
‎Riscuri mari, profituri mari.
‎Tineri brokeri și manageri financiari ‎inundau piața de după război.
‎Prin băncile de investiții,
‎putem să ne investim economiile, ‎să ne revitalizăm fabricile
‎și să ne oferim în continuare ‎o evoluție constantă
‎a bunurilor și serviciilor dorite.
‎Avem privilegiul de a contribui ‎la viitorul Americii.
‎La câteva săptămâni ‎după căsătoria cu Ruth,
‎Bernie a decis să-și ia
‎un birouaș la firma de contabilitate ‎a tatălui lui Ruth.
‎A început cu 5.000 de dolari
‎și în 1960 și-a înregistrat firma BLMIS, ‎Bernard L. Madoff Investment Securities.
‎Și Ruth se implica în afacere.
‎Îl ajuta cu treburile administrative ‎și, adesea, cu cecurile.
‎De la bun început, ‎Bernie s-a considerat un om de treabă
‎care avea să atace sistemul ‎și să îl înfrângă cu propriile arme.
‎Bernie a început ‎să facă tranzacții în afara bursei.
‎În acea vreme, piața de acțiuni, ‎cei mai bogați americani,
‎însemna Bursa din New York.
‎Dar exista o piață uriașă, ‎ignorată de mai toți investitorii,
‎care nu avea sediu, ‎și anume piața extrabursieră.
‎Ea însemna o mână de agenți cu telefoane ‎și atâta tot.
‎Acea piață era alcătuită ‎din această pubelă, dacă-mi permiteți,
‎a companiilor fără destulă reputație,
‎prea mici ori, sincer, ‎cu reputație proastă,
‎care tranzacționau acțiuni ieftine, ‎în afara Bursei de valori din New York.
‎Bernie era gata să cumpere sau să vândă
‎tot mai multe acțiuni ‎de pe piața extrabursieră.
‎Nimeni nu știa exact ‎cu ce prețuri se vând aceste acțiuni.
‎Nu existau computere. Nu exista internet.
‎Nu existau aplicații.
‎Efectiv, ridicai receptorul ‎și îl sunai pe Bobby din Boston.
‎Spuneai că ai 100 de acțiuni, ‎iar el spunea că le cumpără.
‎Stabileați telefonic prețul
‎și apoi trimiteai actele prin poștă.
‎Era Vestul sălbatic ‎al tranzacțiilor bursiere.
‎Riscurile erau enorme.
‎Profiturile potențiale erau enorme.
‎Trebuia să ai nervi de oțel și sânge rece
‎ca să poți naviga zi de zi ‎pe această piață.
‎Bernie avea.
‎Era o afacere de succes ‎și s-a dezvoltat rapid.
‎Dar, pe lângă asta,
‎a pornit o mică afacere ‎de consultanță în investiții.
‎S-a gândit ‎că, pe lângă tranzacțiile extrabursiere,
‎poate administra fondurile unor oameni ‎în calitate de consultant.
‎Era vorba ‎de administrarea banilor oamenilor.
‎Faci investiții pentru ei ‎și încerci să le aduci profit,
‎dar, în loc de comision, ‎primești onorariu.
‎E mult mai profitabilă ‎decât o afacere pe bază de comision.
‎Socrul lui, Saul Alpern,
‎avea mulți clienți ‎pentru care făcuse contabilitate,
‎cărora li-l recomanda pe ginere.
‎Bernie s-a ales ‎cu un portofoliu de 20, 24 de oameni
‎care voiau să le investească banii.
‎Forma pe care a îmbrăcat-o la început ‎afacerea lui cu investiții
‎era mai neobișnuită ‎și, aș putea spune, cam neortodoxă.
‎În loc să îl pună pe Bernie ‎să creeze conturi de clienți individuale,
‎Saul Alpern a vrut ‎să-i ușureze treaba ginerelui.
‎Aduna toți banii laolaltă
‎și apoi i-i dădea lui Bernie, ‎să-i investească.
‎Când Bernie raporta profiturile,
‎Saul le aloca investitorilor respectivi.
‎Un avocat prudent i-ar fi spus ‎că nu poate face așa ceva.
‎Practic, era un fond mutual nereglementat.
‎Dacă ai peste 20 de clienți,
‎ești obligat ‎să te înregistrezi la autorități, la SEC.
‎Madoff nu era înregistrat ‎drept consultant de investiții.
‎De la bun început
‎se vede diviziunea celulară ‎de la care a pornit cariera lui Bernie.
‎Avea o operațiune tranzacțională legală ‎pe piața extrabursieră.
‎Și, pe lângă asta, avea ‎o afacere de consultanță în investiții
‎neștiută de mulți,
‎pe care nu o administra ‎tocmai regulamentar.
‎Era foarte hotărât să aibă succes ‎pe Wall Street pornind de la zero,
‎să evite eșecul părinților lui ‎și să ajungă la vârf.
‎În afacerea neoficială de consultanță,
‎Bernie investea economiile clienților ‎în acțiuni extrem de speculative.
‎Făcea bani grași, își asuma riscuri, ‎își asuma riscuri foarte mari.
‎Și a venit momentul din mai 1962.
‎Principala știre e avalanșa de vânzări‎, ‎cu o prăbușire a prețurilor acțiunilor
‎și pierderi ‎de peste 20 de miliarde de dolari.
‎Cea mai mare cădere de după 1929.
‎Deodată, piața se prăbușea vertiginos
‎și primele titluri care se făceau scrum
‎erau acțiunile speculative ‎cumpărate de Bernie pentru clienții lui.
‎S-au evaporat instantaneu.
‎Teoretic, clienții își pierduseră banii.
‎Investiția totală ‎fusese de 30.000 de dolari.
‎M-am simțit vinovat
‎că achiziționaseră acțiunile, ‎fiindcă eu le spusesem așa.
‎Dar, în loc să recunoască
‎faptul că riscase enorm și pierduse banii,
‎el a decis să mușamalizeze totul.
‎A trebuit să recurgă la socrul său, ‎ca să împrumute 30.000 de dolari.
‎Și i-a rambursat.
‎Cu cei 30.000, le-a refăcut fondurile,
‎apoi le-a ascuns ce făcuse.
‎Ca urmare a minciunilor lui, ‎a părut un soi de geniu.
‎A părut un om de mare succes,
‎un strateg genial care trecuse
‎prin cea mai neagră săptămână a bursei ‎din 1929 încoace, fără să piardă un cent.
‎La acea răscruce, trebuia să se recunoască ‎fie mincinos, fie ratat.
‎Iar el a decis
‎că poate să trăiască din minciună
‎în loc să admită că a ratat.
‎Lumea vă vede!
‎Apoi au venit anii '70.
‎Atacurile s-au întețit ‎în Vietnamul de Nord.
‎Oamenii trebuie să știe ‎dacă președintele e un escroc.
‎Recesiunea e o realitate.
‎Peste tot erau cozi imense la benzină.
‎Prăbușirea economică s-ar putea agrava.
‎Șomajul era în creștere, ‎prețul combustibilului explodase.
‎Inflația prindea avânt,
‎ceea ce a dus la recesiune.
‎Wall Street a trecut ‎prin cele mai dramatice schimbări.
‎Vedeai prăbușirea bursei cadru cu cadru.
‎La începutul anilor '70, Bernie a decis
‎că e timpul ‎să-și ia un birou pe Wall Street 110.
‎Afacerea lui legală ‎a devenit tot mai conservatoare.
‎Bernie Madoff a devenit ‎furnizor de lichiditate.
‎Când tranzacționezi, unii cred ‎că iei 100 de acțiuni de la cineva
‎care vinde 100 de acțiuni, ‎dar nu e chiar așa.
‎De fapt, e un intermediar ‎care a cumpărat deja acele 100 de acțiuni.
‎Tu cumperi de fapt de la intermediar.
‎Asta era Madoff, un vânzător angro.
‎Practic, el depozita acțiunile
‎și le vindea când apărea un cumpărător.
‎Din asta câștiga un comision, ‎câțiva cenți la fiecare vânzare.
‎Asta face furnizorul de lichiditate.
‎E obligat să cumpere și să vândă acțiuni ‎indiferent de starea pieței.
‎Această afacere a lui Bernie ‎s-a dezvoltat rapid.
‎L-a angajat pe fratele lui, Peter.
‎Erau vizionari. Au fost printre pionierii ‎tranzacțiilor computerizate.
‎Când a apărut computerul,
‎el a schimbat radical ‎felul în care funcționa Wall Street.
‎E începutul unei noi ere, propulsate ‎de o colosală forță revoluționară.
‎Computerele sunt atât de importante, ‎încât au modificat traseul civilizației.
‎Marii actori care veneau pe Wall Street
‎nu voiau să tranzacționeze 200 de acțiuni.
‎Voiau să tranzacționeze 20.000, ‎și asta într-o zi liniștită.
‎În anii '70, tranzacționarea la bursă ‎necesita mult timp.
‎Câteva săptămâni, de obicei.
‎Wall Street avea nevoie ‎de oameni care să o facă rapid.
‎Asta necesita computerizare, ‎iar Bernie a mers pe val.
‎Cu ajutorul computerelor, ‎putea procesa o tranzacție în trei zile.
‎Era ceva nemaiauzit.
‎Capacitatea de a grăbi procesul ‎l-a făcut să fie competitiv
‎pentru mari investitori instituționali, ‎prin firma lui legală,
‎și i-a oferit un mare atu.
‎Geniul lui Bernie a fost că a consolidat
‎toate piețele extrabursiere,
‎listele neoficiale de acțiuni, ‎firmele mici, fără reputație
‎și le-a reunit într-un ecran de computer.
‎Viitoarele NASDAQ și NASD.
‎A legalizat acea industrie.
‎Azi, Apple, Google, Microsoft, ‎toate sunt listate la NASDAQ.
‎FiIrma sa legală de brokeraj ‎era pe cai mari,
‎de aceea a fost și mai bizar
‎că ținea și afacerea dubioasă ‎de consultanță în investiții,
‎despre care nu știa nimeni, ‎dar care era tot prosperă.
‎Se auzea de Bernie, ce grozav e.
‎Vara se ducea la Catskills,
‎strângea bani de la prieteni și rude.
‎Avea un viitor strălucit.
‎Încă primea clienți ‎de la Saul Alpern, tatăl soției sale.
‎În timp, Saul angajase doi contabili,
‎Frank Avellino și Michael Bienes.
‎Când s-a pensionat Saul, în anii '70, ‎ei au redenumit firma „Avellino și Bienes”
‎sau „A și B”.
‎Michael Bienes și Frank Avellino ‎nu sunt o pereche de vis.
‎Avellino și Bienes știau
‎că Bernie Madoff gestiona bani ‎pentru familia și prietenii lui Saul.
‎Dar, la pensionarea lui Saul,
‎lui Avellino și Bienes ‎le-au lucit ochii la bani.
‎Erau ca muștele la miere.
‎Au început să edifice ‎unul dintre primele fonduri de alimentare
‎și colectau bani ‎de la tot felul de investitori,
‎corporații, afaceri de familie, ‎departamente fiduciare, indivizi,
‎îi adunau într-un fond
‎și îi trimiteau la compania neoficială ‎de consultanță a lui Bernie.
‎Vindeau ideea clienților lor,
‎prietenilor clienților, ‎rudelor clienților.
‎În schimbul strângerii banilor, ‎primeau un onorariu
‎și au început să aducă un puhoi de bani
‎pe care să-i administreze Bernie Madoff.
‎Avellino și Bienes nu erau ‎un fond speculativ sau bursier.
‎Nu erau administratori de fonduri, ‎ci contabili.
‎N-au înregistrat afacerea cu investiții, ‎ceea ce era ilegal.
‎Luau bani de la clienți
‎și îi dădeau pe mâna unui gestionar ‎al cărui nume era secret
‎fără să le spună clienților ‎ce se întâmpla cu banii lor,
‎iar acest gestionar era Bernie Madoff.
‎Spre finalul anilor '70, Bernie începuse ‎să trăiască visul american al succesului.
‎Bernie și Ruth aveau doi fii, ‎Andrew și Mark.
‎Era familist. Își iubea sincer familia.
‎A putut să îi mute ‎într-o suburbie superbă,
‎în Roslyn, Long Island, ‎o comunitate foarte prosperă de pe coastă.
‎Se răsfăța până și făcând naveta ‎la Manhattan cu hidroavionul
‎în loc să ia trenul ‎sau să meargă cu mașina, ca toată lumea.
‎Am trecut de la disconfort ‎la speranță, încredere și șansă.
‎Guvernul cu taxe mari,
‎cheltuieli exagerate ‎și reglementări excesive
‎le băgase bețe în roate ‎piețelor noastre libere.
‎Programul economic pe următorii patru ani
‎le va da frâu liber.
‎De-a lungul anilor '80,
‎piața în ascensiune pornită din SUA ‎a devenit un fenomen global.
‎Erau zorii globalizării. ‎Toți voiau să intre pe piața bursieră.
‎Iar compania legală a lui Bernie ‎a început să facă bani grași.
‎În anii '80, Wall Street era frenetic.
‎Entuziasmul era la culme, ‎iar oamenii făceau bani.
‎Am auzit ‎că se făcea abuz de cocaină, de alcool,
‎de cine de lux.
‎Toate firmele angajau.
‎M-am angajat la Bernie Madoff ‎în iulie 1985.
‎Bernie avea o aură incredibilă.
‎Era venerat pe Wall Street,
‎era în consiliul director al NASDAQ.
‎Era mereu în avion spre Londra ‎sau la ședințe.
‎Bernie intra în sala de tranzacții, ‎cumpăra, iar piața creștea.
‎Vindea, iar piața scădea.
‎Căpătase o reputație de atotștiutor.
‎Firma lui legală avea profituri uriașe.
‎El și Ruth s-au mutat ‎într-un apartament de lux din Manhattan.
‎A cumpărat o locuință de vară în Montauk. ‎Era membru în country club.
‎Și-a cumpărat iaht.
‎Acum putea să-și privească socrul în ochi ‎și să spună: „Ți-am zis că dau lovitura.”
‎Am intrat în afaceri cu 500 de dolari.
‎Am pornit de la zero.
‎Eram un puști din Queens.
‎N-am fost la Harvard.
‎Iar în 1987 eram un om de mare succes.
‎Eram bogat.
‎Făceam bani cu lopata.
‎Ne dezvoltam, angajam agenți.
‎Bernie voia un sediu mai prestigios,
‎așa că în vara lui 1987 ‎ne-am mutat pe 3rd Avenue, la numărul 885,
‎în clădirea Lipstick.
‎E o clădire foarte neobișnuită.
‎Aduce cu un tub de ruj.
‎Mutarea lui Bernie ‎în acest zgârie-nori emblematic
‎avea să impresioneze investitorii ‎și angajații.
‎Până și autoritățile.
‎Făcea parte din noua imagine luxoasă ‎pe care și-o clădea Bernie.
‎Birourile erau uluitoare, ‎când ne-am mutat acolo.
‎Sofisticate, tehnologizate.
‎Erau ferestre mari, ‎lumini strălucitoare peste tot.
‎Când am început să lucrez ‎pentru Bernie Madoff, în 1987,
‎era o atmosferă de familie,
‎fiindcă erau oameni familiști.
‎Era o atmosferă plăcută, ‎era foarte confortabil.
‎Foarte sigur.
‎Aproape toți angajații erau înrudiți
‎sau prieteni ai rudelor.
‎Copiii lui Bernie, ‎Mark și Andy, lucrau acolo.
‎Mark și Andy erau americani tipici.
‎Oricine s-ar fi mândrit cu așa copii.
‎Îmi plăcea fratele lui, Peter, ‎care era agent de conformitate.
‎Ruth avea birou la firmă.
‎Avea o personalitate caldă.
‎Era o mamă extraordinară.
‎Se vedea că Bernie și Ruth ‎își iubeau foarte mult copiii.
‎Ea îl adora pe Bernie ‎și cred că era confidenta lui.
‎Bernie îmi spusese cândva ‎că Ruth e o parteneră grozavă.
‎Iar Bernie era foarte generos.
‎Contribuia la acțiuni de caritate.
‎Le plătea biletele de avion ‎pentru luna de miere
‎tuturor angajaților, când se căsătoreau.
‎Era în consiliul director la Yeshiva.
‎Lucra cu paralimpici.
‎A plătit operația de cord a unei femei.
‎Soții Madoff îi duceau pe toți la Montauk ‎un weekend pe vară,
‎cu familiile, și îi cazau la hoteluri.
‎Jucam volei pe plajă.
‎Ne distram pe cinste, beam la greu.
‎Dansam. Ne distram.
‎Dar Bernie mai avea o latură.
‎Era meticulos în privința aspectului lui, ‎a mediului în care evolua.
‎Totul trebuia să fie perfect.
‎Dacă vedea pe un birou
‎un monitor de computer ‎care stătea mai strâmb,
‎trebuia să se ducă să-l alinieze.
‎Chiar dacă erai la birou și lucrai la el,
‎îl alinia din mers.
‎Nu aveai voie cu rame argintii ‎sau orice nu era alb sau gri.
‎Nu aveai voie cu plante pe birou.
‎Totul trebuia să arate la fel.
‎Cu timpul,
‎a devenit tot mai încrâncenat.
‎Erau zile când plutea încordarea în aer
‎și trebuia să te ferești de el.
‎Nu știai niciodată când sărea la tine.
‎Nenorocitule! Gura!
‎O dată, Bernie urla la fratele lui, Peter.
‎Zboară din biroul meu!
‎M-a luat durerea de stomac. ‎M-am ridicat și l-am rugat să înceteze.
‎Peter îi ceda, fiindcă Bernie era agresiv. ‎Era altă latură a lui.
‎Cred că Peter se cam temea de Bernie,
‎cam ca toată lumea.
‎Voia să te controleze
‎și te putea controla
‎fiindcă te disprețuia.
‎Bernie se putea schimba într-o clipită.
‎L-am văzut plin de blândețe și grijă,
‎dar și plin de brutalitate.
‎Ce dracu' faci?
‎Te șoca.
‎Cred că Bernie avea multe fețe.
‎Era multe lucruri.
‎M-am gândit că trăia sub presiune.
‎19 OCTOMBRIE 1987
‎Dimineață, piața bursieră ‎era în cădere liberă.
‎Panică în sălile de tranzacționare ‎de pe Wall Street.
‎Un potop de vânzări ‎de la marii investitori instituționali,
‎investitori privați și fonduri mutuale,
‎de teama inflației, ‎dobânzilor în creștere,
‎dolarului în cădere și enormelor deficite ‎bugetare și comerciale.
‎Luni, 19 octombrie 1987,
‎a fost printre cele mai crunte zile ‎din viața mea.
‎De când am sosit la serviciu ‎și s-a deschis bursa, la 09:30,
‎și până s-a închis, a fost balamuc.
‎La două ore de la deschidere,
‎indicele DJIA s-a prăbușit ‎cu 200 de puncte.
‎Activitatea e furibundă.
‎E o isterie și, aș spune, ‎nu lipsesc frica și panica.
‎În timpul prăbușirii bursei, ‎toți voiau să scape de acțiuni.
‎Telefoanele sunau în disperare, ‎eram inundați de comenzi.
‎Oamenii urlau, notam incidente.
‎Era ca pe front.
‎M-a sunat unchiul meu, ‎am ridicat receptorul și a zis:
‎„Trei tipi intră într-un bar…” ‎I-am zis că nu pot vorbi și am închis.
‎Trebuia să menținem ordinea pe piață.
‎Furnizorul de lichiditate ‎trebuie să fie dispus să cumpere
‎și să vândă orice ar fi.
‎Așa că noi cumpăram.
‎Multe firme nu răspundeau la telefon
‎și mi-l amintesc pe Bernie strigând:
‎„Răspundeți! N-o să fim noi ‎ăia care nu răspund.”
‎Răspundeam la telefon ‎și cumpăram multe acțiuni.
‎Nu făceam decât să apăs ‎pe tastele calculatorului,
‎ducându-mi piața tot mai jos.
‎Părea că nu se mai oprește prăbușirea.
‎La Bursă domnea haosul.
‎Brokerii se confruntau
‎cu vânzări de peste jumătate de miliard.
‎Nu există un motiv anume.
‎Domnește o atitudine sumbră, sinistră.
‎Vând din panică.
‎Panică totală. Toți au luat-o razna.
‎Pentru brokeri și investitori, ‎era un dezastru fără margini.
‎Măcel.
‎Prăbușirea subită a trezit amintirea ‎sinistrului octombrie de acum 58 de ani,
‎căderea bursei din 1929 ‎care a dezlănțuit Marea Criză.
‎Era terifiant și copleșitor.
‎Era catastrofal.
‎Dar Bernie părea să nu-și facă griji.
‎Era chiar calm.
‎Era una dintre calitățile ‎care ne insuflau respect,
‎căci erau banii lui.
‎Numele lui era la intrare. ‎Bernard L. Madoff Investment Securities.
‎Eram printre puținele firme ‎care își onorau angajamentele.
‎Continuam activitatea.
‎Bernie Madoff cumpăra,
‎chiar și când toți ceilalți ‎furnizori de lichiditate,
‎care aveau obligația să cumpere acțiunile,
‎erau în picaj.
‎Chiar dacă pierd bani, asta e obligația ‎furnizorilor de lichiditate.
‎Nu răspundeau la telefon. ‎Nu dădeai de ei. Nu puteai tranzacționa.
‎Cu Bernie Madoff puteai.
‎Pe Wall Street era o atmosferă ‎de șoc și stupoare.
‎Timp de cinci ani, ‎creșterea pieței păruse de neoprit.
‎Încrederea era la cote maxime.
‎Apoi a venit octombrie, cu Lunea Neagră.
‎Nu e clar câți bani a pierdut ‎compania legală a lui Madoff în '87,
‎dar faptul că Bernie era în avangardă
‎în tehnologia comunicațiilor ‎și tranzacționărilor i-a permis
‎să țină firma deschisă, ‎să continue să-și servească clienții.
‎Asta i-a adus aprecierea SEC ‎și a Bursei de valori din New York.
‎A depus mărturii la audierile Congresului,
‎a contribuit la reglementările
‎care aveau ca scop menținerea pieței ‎pe linia de plutire după Lunea Neagră.
‎Lumea începuse să-l descrie pe Madoff
‎drept un om de cuvânt, ‎de încredere, loial,
‎iar asta i-a consolidat reputația.
‎A intrat în consilii directoare ‎din domeniu.
‎Era invitat ‎la consfătuiri privind reglementările
‎și a avut trei mandate ‎ca președinte NASDAQ.
‎La începutul anilor '90, era o autoritate ‎de bază, respectată și pe Wall Street.
‎Bernie se hrănea ‎din imaginea de om de bază.
‎Îi plăcea acel piedestal ‎pe care îl urcase lumea.
‎Cred că, pe măsură ce era mai venerat,
‎se îndrăgostea tot mai mult ‎de acea venerație.
‎Ascultați că vă spun:
‎nu vor fi taxe noi.
‎ANII '90
‎Oamenii muncesc pe brânci,
‎nu mai au timp de copiii, ‎lucrează noaptea și în weekend.
‎Starea afacerilor azi-dimineață.
‎O raliere a acțiunilor IT
‎a propulsat și mai mult ‎companiile de încredere.
‎Cred că m-am angajat ‎la firma lui Bernie Madoff în 1991.
‎Bernie Madoff avea o reputație excelentă.
‎„Bernie e grozav. ‎E foarte implicat în comunitate.”
‎E generos. ‎Ai noroc dacă lucrezi pentru el.
‎Era o perioadă de mare avânt pe piață.
‎Începea era tehnologiei.
‎Apăruse internetul.
‎Tot mai mulți se interesau de Bursă.
‎Dow Jones are website.
‎Cifre în timp real, cum le văd ‎cei care tranzacționează pe Wall Street.
‎Afacerile creșteau, ‎apăreau mai mulți clienți.
‎Era o perioadă de glorie ‎pe piața de acțiuni,
‎fiindcă tehnologia adusese ‎eficiență sporită.
‎Profiturile creșteau.
‎Madoff făcea
‎între 5% și 7% din volumul total ‎al Bursei din New York,
‎adică enorm pentru o firmă relativ mică.
‎Nu se va schimba în curând ‎decât dacă piața chiar stagnează.
‎Bernie se dezvolta legal ‎ca furnizor de lichiditate,
‎dar, concomitent, foarte discret,
‎dezvolta și firma secretă ‎de consultanță în investiții,
‎pe care o ținea clandestin, ‎separată de cealaltă.
‎La început, profiturile ‎aduse investitorilor erau de 11%,
‎dar oferea până la 15% - 19%.
‎Era constant pe plus.
‎Ceea ce începuse în anii '60
‎ca o mică firmă de consultanță
‎crescuse tot mai mult.
‎Avellino și Bienes continuau ‎să direcționeze un puhoi de bani
‎spre Bernie Madoff.
‎Avellino și Bienes ‎își gestionau fondul de alimentare
‎foarte discret, în secret,
‎fără să lase urme în acte.
‎Asta până când un intermediar,
‎care crea fonduri de investiții comune ‎și le aducea prieteni și rude,
‎a încălcat prima regulă ‎a lui Avellino și Bienes
‎și a lăsat ceva în scris.
‎În 1992, o broșură ‎a fost supusă atenției SEC.
‎SEC e o agenție de reglementare ‎pentru protecția investitorilor.
‎În broșură scria, practic:
‎„Oferim investiții 100% sigure.”
‎„Nu am avut o tranzacție pe minus ‎de peste 20 de ani,
‎și, practic, ‎sunt tranzacționări fără riscuri.”
‎Cei de la SEC au înțeles imediat ‎că e ceva putred cu broșura.
‎Nu există ‎tranzacții 100% sigure în investiții.
‎Mereu există riscuri.
‎Ancheta SEC a dus la cei doi indivizi, ‎Frank Avellino și Michael Bienes.
‎Avellino și Bienes au venit de bunăvoie ‎la SEC, însoțiți avocat.
‎Voiau să le ia declarații comune ‎lui Avellino și Bienes.
‎Stăteam la masă.
‎Cred că Bienes era la stânga mea ‎și Avellino, la dreapta.
‎La un moment dat, i-au întrebat:
‎„Câți bani ați investit?”
‎Cred că cei de la SEC ‎se așteptau la vreo zece milioane.
‎Cei doi s-au privit și unul a spus:
‎„Cred că vreo 444 de milioane de dolari.”
‎Am crezut ‎că o să cadă de pe scaune cei de la SEC.
‎444 de milioane de dolari ‎de la mici investitori înseamnă enorm.
‎La începutul anilor '90, erau mulți bani.
‎Au întrerupt ședința.
‎S-au dus să discute cu șeful SEC,
‎la sediul din New York și…
‎„Doamne! Ce se petrece?”
‎Erau scandalizați.
‎Am crezut ‎că șeful SEC o să facă atac de cord.
‎Cei de la SEC bănuiau ‎că se comitea o fraudă,
‎dar îi suspectau pe Avellino și Bienes.
‎Dar Frank Avellino și Michael Bienes ‎le-au explicat
‎că toate deciziile privind tranzacționarea ‎erau luate de Bernie Madoff.
‎Practic, spuneau: ‎„Nu vă uitați la noi, ci la Madoff!”
‎Așa că SEC a început ‎să-l cerceteze pe Madoff.
‎Cei de la SEC dădeau târcoale,
‎iar Madoff s-a speriat, ‎fiindcă totul era o escrocherie.
‎Madoff nu făcuse nicio investiție ‎pentru firma de consultanță.
‎Doar lua banii oamenilor
‎și le spunea că îi investește, ‎dar nu o făcea.
‎Erau tranzacții fictive.
‎Era o schemă piramidală.
‎Iată-l, în 1919, pe Charles Ponzi!
‎Ponzi a susținut că în 90 de zile ‎poate face 50% profit din investiții
‎și oameni cu scaun la cap l-au urmat.
‎Când autoritățile l-au demascat ‎drept escroc…
‎Schema piramidală Ponzi însemna să iei ‎bani de la Peter și să-i dai lui Paul.
‎Îi spui lui Peter:
‎„Îți iau banii, îi investesc ‎și îți dau profitul.”
‎Dar, de fapt, îi dai banii lui Paul.
‎Acest proces se perpetuează
‎căci ai mereu nevoie de noi investitori ‎ca să-i plătești pe cei vechi.
‎Dar nu faci nicio investiție, ‎nicio tranzacție.
‎Când a intervenit SEC, în 1992, ‎și i-a anchetat pe Avellino și Bienes,
‎Madoff a trebuit să le arate ‎dovada tranzacționărilor.
‎A recurs la Frank Dipascali, ‎să-i facă acte de operațiuni false
‎pe baza informațiilor din trecut, ‎ca dovadă pentru SEC.
‎Frank Dipascali ‎era mâna dreaptă a lui Madoff.
‎Îi fusese alături ani și ani.
‎Se ocupa de fondurile de alimentare ‎și gestiona mulți bani.
‎Frank era un exemplu tipic masculin
‎și era extrem de inteligent.
‎I-ar fi venit ca turnat ‎un rol într-un film cu mafioți.
‎Venea dintr-o familie din clasa muncitoare
‎și era extrem de loial.
‎Dipascali a depășit așteptările.
‎A început să creeze documente false.
‎Respectiv, registre contabile, ‎jurnale de tranzacționări,
‎extrase de cont credibile.
‎Nu documente ‎care să păcălească un profan,
‎ci documente care să păcălească SEC.
‎Când s-au prezentat cei de la SEC,
‎Bernie Madoff le-a arătat actele false.
‎Și le-au crezut autentice.
‎Nu știu cât de atent ‎au analizat acele documente.
‎Cred că mult ținea de mentalitate.
‎Ce șanse erau ca Bernie Madoff
‎sau oricare dintre ei ‎să fi falsificat în așa hal totul?
‎În 1992, SEC a clasat dosarul ‎fără să întreprindă nicio acțiune
‎și fără să-l ancheteze serios pe Madoff.
‎În schimb,
‎i-au obligat pe Avellino și Bienes ‎să renunțe la afacere,
‎fiindcă, practic, ‎aveau o firmă de investiții ilicită.
‎SEC a decis ‎că afacerea era structurată ilegal
‎și că trebuie să ia banii de la Bernie
‎și să-i dea înapoi clienților.
‎Erau 440 de milioane de dolari.
‎Bernie nu îi avea, ‎fiindcă totul era o escrocherie.
‎În acel moment, el a recurs
‎la trei dintre cei mai mari ‎și mai vechi investitori ai săi.
‎Jeffry Picower, ‎Carl Saphiro și Norman Levy
‎erau investitori individuali de bază
‎ai firmei de consultanță a lui Bernie.
‎De-a lungul anilor, ‎le adusese profituri foarte mulțumitoare.
‎Acum, Bernie i-a convins să îl ajute.
‎Fie că știau ce făcea Bernie,
‎fie că nu erau la curent ‎cu intențiile lui,
‎i-au dat banii.
‎Bernie a reușit să scrie cecuri
‎pentru toți clienții ‎lui Avellino și Bienes.
‎Ghiciți ce a urmat!
‎Niciun client n-a vrut banii înapoi. ‎Le plăcea ce făcea Bernie.
‎Când SEC a închis ‎firma lui Avellino și Bienes,
‎mulți dintre clienții lor ‎s-au dus direct la Madoff.
‎Deodată, Bernie mi-a zis: ‎„Vom fi foarte ocupați.
‎S-a întâmplat ceva, ‎o să primim multe apeluri.
‎Oamenii o să investească.”
‎Mulți dintre ei erau oameni vârstnici.
‎Foarte mulți erau din Florida.
‎Ne sunau văduve și spuneau:
‎„Mi s-a spus să sun. ‎Am 15.000 de dolari de investit.”
‎A durat zile în șir.
‎Când am închis conturile ‎de la Avellino și Bienes,
‎am început să fiu presat ‎de către foștii lor clienți,
‎care se întrețineau din acei bani.
‎Cei de la SEC îmi spuseseră:
‎„Dacă vrei să îi păstrezi drept clienți,
‎nicio problemă, poți s-o faci.”
‎Madoff tot nu își înregistrase ‎firma de consultanță.
‎Cei de la SEC n-au observat
‎și, din păcate, au ratat ‎poate cea mai mare fraudă din istorie.
‎Muncisem pe brânci ‎la firma mea de alimente naturale.
‎După 20 de ani, am vândut-o pe un milion ‎și m-am pensionat.
‎Am investit cam 100.000 ‎cu Avellino și Bienes
‎și, când i-a desființat SEC,
‎am aflat că Avellino și Bienes ‎investeau cu Madoff.
‎Când SEC l-a cercetat pe Madoff,
‎nu a găsit semne de fraudă
‎și m-am gândit ‎să investesc direct cu Madoff.
‎Promitea profituri constante
‎de circa 9% anual.
‎Era foarte tentant.
‎Nu era ceva colosal, dar era constant.
‎M-am documentat.
‎Citeam articole în care era descris ‎ca pionier al tranzacțiilor electronice.
‎Era un om care face și desface.
‎Faptul că SEC nu a găsit ‎nicio dovadă de fărădelege însemna
‎că Madoff are, practic, ‎binecuvântarea lor.
‎Așa că am transferat 900.000 către Madoff.
‎Deodată, banii nu mai erau strânși ‎de Avellino și Bienes și dați lui Madoff.
‎Mii de oameni trimiteau bani direct
‎firmei ilicite de consultanță ‎a lui Bernie.
‎Se auzea de el din gură în gură.
‎Ți se prezenta la un country club,
‎la întrunirile fondurilor de caritate.
‎Devenea tot mai cunoscut în lumea elitelor ‎managementului financiar.
‎Toți spuneau același lucru.
‎„Trebuie să investești cu Bernie. ‎Nu știm cum face, dar e un vrăjitor.”
‎Firma ilicită de investiții a lui Madoff
‎atrăgea mari universități ebraice,
‎filantropi ca Elie Wiesel, ‎supraviețuitor al Holocaustului
‎și, desigur, niște familii foarte bogate, ‎printre care Katz și Wilpon,
‎patronii New York Mets.
‎Era momentul în care natura de bază ‎a schemei piramidale se schimbă.
‎E cu totul altă situație.
‎Reușise să păcălească SEC.
‎Scăpase de anchetă fără pată.
‎Căpătase curaj și se simțea invulnerabil.
‎Orice era posibil.
‎Afacerea legală i-a oferit lui Madoff ‎credibilitatea succesului
‎și acum avea cam 5.000 de clienți ‎la firma de consultanță.
‎Trebuia să extindă schema piramidală.
‎Îi trebuia un spațiu mai mare
‎ca să mențină frauda ‎separată de afacerea legală.
‎Așadar, a subînchiriat un spațiu…
‎la etajul 17 al clădirii Lipstick.
‎Un mic labirint de birouri ‎unde Frank Dipascali era rege.
‎Dezordonate, aglomerate, lipsite ‎de eleganța birourilor de deasupra.
‎Aici avea să se dezvolte exponențial ‎schema piramidală în anii care urmau,
‎ca o escrocherie pe steroizi.