JOULUKUU 2008
On kulunut viikko siitä, kun Bernie Madoff antoi itsensä ilmi FBI:lle.
Tyyppiin luotettiin vankasti.
Yksi suurimpia markkinatakaajia… -Jos häneen ei voi luottaa, niin keneen?
Miten hän pystyi siihen yksin?
Se on miltei mahdotonta. Muut olivat pakosti mukana.
Oliko se sitten tietoista, on isompi kysymys.
PELAA VARMAN PÄÄLLE
Madoffin tutkinnassa oli ainutlaatuista se,
että kaikki alkoi tunnustuksesta ja pidätyksestä.
Tarvitsimme kuitenkin lisää.
Tutkintamme edetessä menimme 17. kerrokseen.
Ja olimme ihan…
Jumankauta.
Kuin olisimme kävelleet aikavääristymään.
Näky oli kuin 80-luvun puolivälistä.
Siellä oli vanhoja jättimäisiä keskustietokoneita.
Riisitolkulla paperia ympäriinsä.
Arkistointikaappeja, laatikoita.
Löysimme fakseja, joissa pyydettiin takaisinmaksua.
Asiakirjoja lojui joka puolella.
Siellä oli sotkuista.
Näky oli aivan toinen kuin putipuhtaassa 19. kerroksessa.
Ihmettelin aina pistematriisiprintteriä.
Siinä oli vanhanaikaista paperia, josta saa reunat revittyä irti.
Jos tutkii mitä tahansa suurta välitysliikettä,
ei kukaan toimita raporttia pistematriisipaperilla.
Eräältäkin pöydältä löysin pinon 13x20-kortistokortteja.
Käteistapahtumat oli kirjattu käsin sarakkeisiin.
Nostot, panot, loppusaldot.
Ja loppusaldon kohdalla luki 4,5 miljoonaa, jota päivittelin.
Lähempää huomasin, että se olikin 4,5 miljardia.
Silloin tajusin,
ettei tämä ollut tavallinen valkokaulusrikos.
WALL STREETIN HIRVIÖ
Aloitin työt Madoffilla vuoden 1992 paikkeilla tietokoneosastolla.
Haastattelu toimistolla oli miellyttävä.
Olin erittäin tyytyväinen tarjottuun palkkaan.
HENKILÖLLISYYS SALATTU PYYNNÖSTÄ
Se oli tuplasti enemmän kuin FedExillä.
Enää ei tarvinnut seistä sateessa. Sain siistin sisätyön.
Olin haltioissani.
Mutta minua myös hermostutti, koska se oli jotain,
johon en ollut tottunut.
Aluksi työskentelin 19. kerroksessa. Kaikki oli siihen aikaan siellä.
Siellä oli kaunista.
Lasiseinät, mustaa ja hopeaa sisustuksessa.
Sitten muutimme 17. kerrokseen.
Se oli aivan toista maata.
MADOFFIN VALAEHTOINEN TODISTUS
Kun aloitit vilpillisen sijoitusneuvontabisneksesi,
muutit työntekijät eri kerrokseen.
Aivan. Muutimme koko neuvontapuolen alas 17. kerrokseen 90-luvulla.
Työskentelin öisin, joten näin työn likaisen puolen.
Huomasin juttuja, jotka olivat aika hämäriä.
Siellä oli niin sanottu häkki, ja se oli tapahtumien keskipiste.
Siellä oli 6-packejä levällään. Silloin sai vielä polttaa sisälläkin.
Porukka tuli kännissä ja vetäytyi rakastajattariensa seuraan.
Tai jotkut vetivät kokkelia, mitä ikinä.
Ällistelin, että jestas.
Olin monessa suhteessa sinisilmäinen.
Yrityksessä oli yhä kovia nimiä.
Kuten Bernie Madoff ja Frank.
Sijoitusneuvontapuoli, tai niin sanottu 17. kerros,
oli periaatteessa Frank DiPascalin valvonnassa.
Hän pyöritti aikalailla kaikkea siinä kerroksessa.
Voidaanko sanoa, että Frank vastasi 17. kerroksesta?
Kyllä. Hän oli hyvin taitava järjestelmän rakentamisen kanssa.
Hän teki periaatteessa kaiken.
27. HUHTIKUUTA 2017
Frank DiPascalin voi kuvitella pyörittämään laitonta lottoa -
tai heittämään noppaa kadulla.
Hän oli kiistatta fiksu.
ENT. VÄLITTÄJÄ
Mutta niin kuin kadulla ollaan.
Jos Frank olisi gangsteri, hän antaisi muille kohteen.
Frank oli italialainen ja tuli Queensista.
Samoin minä, mutta Brooklynista.
MADOFFIN SIHTEERI
En voinut samastua häneen.
Vaikka olisi luullut.
TALOUSPÄÄLLIKKÖ
Mutta olimme erilaisia.
Muistan kuulleeni, että Frank työskenteli bensa-asemalla -
ennen Madoffia. Eikä hän valmistunut collegesta.
Jos värväät jonkun pyörittämään sijoitusneuvontabisnestäsi,
henkilön luulisi olevan koulutettu.
En ikinä käsittänyt sitä.
Oli päivänselvää, että Bernie kunnioitti Frankia suuresti.
Frankille se oli tilaisuus tienata enemmän kuin hän oli kuvitellutkaan.
Se myös takasi hänen unelmiensa elämäntyylin.
Tuskinpa nulikka Howard Beachiltä olisi voinut omistaa sellaista jahtia.
Tai sellaista taloa Jerseyssä.
Paitsi Bernie Madoffin leivissä.
Sitten oli Annette Bongiorno.
SALKUNHOITAJA
En varsinaisesti tiennyt, mitä hän teki.
Hän oli kova tekijä ja näyttävä nainen. Hän pukeutui tyylikkäästi.
Tiedän, että Annette tienasi hyvin.
Hänellä oli pieni vetolaatikko täynnä rahaa.
Hän käski hakea tietyn summan laatikosta ja tilata milloin kellekin päivällistä.
Siellä oli hyvä tukku rahaa.
Annette tuli Queensin työväenluokasta eikä ollut kovinkaan koulutettu.
Suuri osa 17. kerroksen väestä -
aloitti Bernien leivissä hyvin nuorina ja vaikutuksille alttiina.
He olivat äärettömän lojaaleja ja tottelivat hänen joka käskyään.
SANKARINI
Annette palvoi Bernietä.
Hän olisi varmaan ottanut luodista Bernien puolesta.
Hän hallinnoi omaa pikku tiimiään alakerrassa.
Bernie tuntui luottavan häneen vakaasti, etenkin suurimpien asiakkaidensa kanssa.
Puhutaanpa Annette Bongiornosta.
Aivan.
Mitkä olivat Annetten arkiset vastuut?
Hän hoiti -
isot asiakkaat.
Kauanko nti Bongiorno työskenteli sinulle?
15. KESÄKUUTA 2016
Suunnilleen reilut 30 vuotta.
Tekipä Bernie mitä tahansa, hän pysähtyi aina jututtamaan Annettea.
Muistan, että ajattelin, että kylläpä Annettea hellitään.
Bernie oli lojaali pitkäaikaisille työntekijöilleen.
Annette ramppasi aina Palm Beachissä. Hänellä oli aina uusi auto.
Hän eli mielestämme hulppeaa elämää -
sihteeriksi ja toimistovirkailijaksi Queensista.
17. kerroksen sijoitusneuvonnassa oli aina kamala kiire.
Aina piti postittaa jotain.
Siellä oli kunnon tohina.
Tila oli jaettu kahteen. Annette toisella ja Frank toisella puolella.
Siellä olivat myös IT-kaverit Jerry O'Hara ja George Perez.
Valvojani oli Jerry O'Hara.
Hän valvoi työtäni.
Tietokoneen käyttäjänä printtasin -
tiettyjen osakkeiden tai arvopapereiden tiliotteita.
Printterit olivat todella hitaita. Pistematriisiprintterit ja muut.
Tyypillisenä päivänä 17. kerroksessa printtasin varmaan 700 tiliotetta yössä.
Jos printterin kanssa tuli ongelmia, soitin heille ja se selvitettiin.
Ei sitä jätetty aamuksi. Homma hoidettiin heti.
Jos muste tahriintui tai jokin mätti, tosite printattiin uudestaan.
Sitten lähetimme ne eri asiakkaille.
Jokainen yksityiskohta otettiin tiukasti huomioon.
Yksi syy, miksen näytä naamaani, on se,
etten halua osallistua mihinkään keskeneräiseen.
Tiedän, että Madoffit satuttivat ihmisiä ja minun käy uhreja sääliksi.
Mutta he olivat hyviä minulle,
enkä voi sanoa heistä mitään pahaa.
Bernie Madoffin petos ei ollut monimutkainen.
RIKOSTEKNINEN KIRJANPITÄJÄ
Siinä otettiin ihmisten rahat sijoitettaviksi, eikä niin tehty.
Jotta Ponzi-huijaus pysyisi käynnissä ja petos onnistuisi,
muutama käskyläinen -
sijoitusneuvontapuolella tekaisi myyntejä.
On helppoa luoda fiktiivinen kauppa, jos tietää eilispäivän hinnan.
Se on kuin veikkaisi eilispäivän ravitulosta.
Sen kuin näppäili menemään.
Porukka istui syöttämässä historiatietoja tietokoneelle.
Näin he muka ostivat Amazonia kuukausi sitten -
ja möivät eilen voitolla.
TIETOKONEOHJELMOIJA
George Perezillä ja Jerry O'Haralla oli ohjelmat,
jotka siirsivät tiedot feikkikaupoista asiakkaan tiliotteelle.
Näin se näytti asiakkaan käsissä aidolta.
Suurin haaste oli asiakkaiden määrä 90- ja 2000-luvuilla.
Melkein 5 000 asiakasta.
Se oli paperitehdas.
Iteroiva prosessi, jossa feikataan myyntejä -
tietäen voitot ennalta.
Tiliotteet silputtiin,
naputeltiin uudet kaupat eri hinnoilla, jotta voitot paranivat entisestään.
Lopulta ne lähetettiin asiakkaille.
Madoff ei ennen kaikkea koskaan tarjonnut asiakkailleen sähköistä pääsyä -
tilitietojensa tarkastelemiseen.
Hän ei halunnut, että ihmiset näkisivät verhon taakse.
17. kerros oli kuin vedonlyöntioperaatio.
Jonkun oli pidettävä kirjaa tuloista ja menoista.
Jodi Crupi oli jälleen näitä…
KIRJAILIJA
…tavallisia tallaajia,
joita Bernie toi tärkeisiin rooleihin.
TILINVALVOJA
PANO – OTTO – LUNASTUS
Hänen työnsä oli lopulta hallinnoida niin sanottua Jodin lehtiötä.
Se oli kirjanpito, joka tehtiin päivittäin.
Siinä olivat panot ja otot JP Morganin pankkitililtä.
Se oli pahamaineinen 703-tili,
joka nimettiin tilinumeron kolmen viimeisen luvun mukaan.
Nykyään se tiedetään Ponzi-tiliksi.
Joka päivän lopuksi kirjanpito vietiin Bernielle.
Näin hän tiesi tarkkaan, miten raha liikkui.
Se oli tärkeää Madoffille.
Kun pyörittää Ponzi-huijausta, pitää tietää, paljonko rahaa on.
Näin käteistä on tarpeeksi asiakkaiden nostopyyntöihin.
Siksi 17. kerros oli niin tärkeä Bernie Madoffille.
Kun kontrolloi paria ihmistä, jotka saa pidettyä hiljaa pitkän aikaa,
petos voi jatkua neljä vuosikymmentä tai pidempään.
Sijoitusneuvontabisnes 17. kerroksessa -
oli suljettu kaikilta paitsi sen työntekijöiltä.
Minulla oli avainkortti, koska kuljin edestakaisin Bernien luona.
Eikä minuakaan ikinä rohkaistu jäämään. Kukaan ei halunnut jutella.
17. kerros oli todellinen arvoitus.
En usko, että kukaan meistä pörssisalissa, tiesi tarkkaan, mitä siellä tapahtui.
Emme puhuneet välityksestä heille,
eivätkä he puhuneet omista hommistaan.
Madoff oli perhevaltainen yritys, joten Bernie oli kaiken huipulla.
Hänen perheellään oli kaikki 19. kerroksen avainpaikat.
Pikkuveli Peter oli sisäinen tarkastaja.
Bernie antoi nuorille pojilleen Markille ja Andylle paljon vastuuta.
He pyörittivät pörssisalia.
Molemmat pojat aloittivat firmassa heti collegesta valmistuttuaan.
Koska he olivat Madoffeja, heitä piti totella.
Minusta olin paljon etevämpi välittäjä kuin Mark.
ENT. VÄLITTÄJÄ
Mutten voinut voittaa, koska hän oli Mark Madoff.
Andy vitsaili, että se oli nepotismin keskus.
Mark ja Andy halusivat kumpikin ymmärtää koko bisneksen.
Mukaan lukien Bernien puuhat 17. kerroksen sijoitusneuvontapuolella.
Eikä Bernie paljastanut mitään.
Bernie oli vetänyt rajan -
poikien ja 17. kerroksen välille.
Käsittääkseni Mark ja Andy eivät päässeet 17. kerrokseen.
Se häiritsi heitä.
Muistan kummastelleeni,
että hän halusi mieluummin vetää Frankin mukaan -
kuin omat poikansa.
Bernien viesti oli:
"Minä hoidan oman osuuteni, te omanne. Älkää sekaantuko."
Omat pojatkaan eivät voineet kyseenalaistaa häntä.
Vähintään 1800-luvun lopulta lähtien -
Wall Streetin ja New Yorkin talousalan todellisen menestyksen merkki…
KIRJAILIJA
…oli golfata läpi talven.
Että pääsi lämpimään ja aurinkoon -
pois New Yorkin loskasta.
Bernie ja Ruth iskivät silmänsä Palm Beachiin.
Se oli yksi eksklusiivisimpia paikkoja Floridan itärannikolla.
He ostivat sieltä kodin.
Ja alkoivat osallistua Palm Beachin sesonkiluontoiseen sosiaaliseen elämään.
Bernie ja Ruth hyväksyttiin Palm Beach Country Clubin jäseniksi.
Palm Beach Country Club, toisin kuin vanhemmat kilpailevat klubit,
oli auki niin juutalaisille kuin muillekin.
Monet juutalaisperheet anoivat jäsenyyttä sieltä.
Monet seurakuntalaiseni olivat Palm Beach Country Clubin jäseniä.
Tulin Amerikkaan toisinajattelijana, tai niin sanottuna refusenikina.
Tulen alun perin entisestä Neuvostoliitosta.
Kun hain Emanu-Elin temppelin rabbin paikkaa,
minulta kysyttiin, omistanko smokkia.
Olin ihmeissäni. Olin pari kertaa vuokrannut smokin.
He vakuuttivat, että tarvitsen ainakin yhden smokin -
rahankeräystapahtumia varten.
Palm Beach on yksi maailman suuria rahankeräyspääkaupunkeja.
Myös juutalaisten hankkeisiin.
Käsittääkseni -
klubiin pääsee tekemällä lahjoituksia yleishyödyllisiin tarkoituksiin.
Sen 300 000 dollarin lisäksi, jota ei saa ikinä takaisin.
Sillä vasta osoitetaan uskovansa klubiin.
Varainkeruu on tärkeä osa Palm Beachin elämää.
Siksi hän luultavasti päätyi tänne.
Se on mielenkiintoinen kysymys. Miksi Madoff valitsi Palm Beachin?
Hän ei mennyt Silicon Valleyyn.
Eikä New Yorkin Bedfordiin tai Scarsdaleen.
Koska Palm Beachissä juutalaiset pääsevät vain yhteen klubiin.
Siellä Madoff huomasi tilaisuuden saada helposti uusia sijoittajia.
Mukaan otettiin vain harva.
Ja muistan ihmisten voivottelevan, että sisään on mahdoton päästä.
Joku tuli sanomaan, että sijoittaisi miljoonan.
Hän kieltäytyi.
Pyrkimykset torpattiin.
Hän osasi luoda jännitystä.
Mukaan pääsi jonkun kautta, joka tunsi jonkun.
Ehkä hän ottaa rahasi.
Hän teki palveluksen ottamalla viisi miljoonaasi.
Hän oli nerokas.
Tavoittelitko aktiivisesti uusia sijoitusneuvonta-asiakkaita?
En.
Mikset?
Firma oli siinä tilanteessa, että jouduimme käännyttämään sijoittajia.
Emme koskaan tavoitelleet uutta rahaa.
Itse asiassa yritimme joskus palauttaakin rahoja,
mutta asiakkaat vastustelivat.
26. HUHTIKUUTA 2017
Isäni sijoitti kaikki rahansa Bernie Madoffin kautta.
Hän oli niin vaikuttunut Madoffista. Aivan äärimmäisen vaikuttunut.
Juutalaisten, kuten isäni, unelma,
oli ansaita rahaa, sijoittaa ja elää koroilla.
YKSI MILJOONA
Ensin isäni, äitini, siskoni ja minä -
sijoitimme tietyn summan rahaa.
Tuotto tuli seuraavassa kvartaalissa.
HYVIN SPEKULATIIVISTA
Isä tuumasi, että laitetaan seuraava sijoitus.
MADOFFIN SIJOITTAJA
Nyt mukaan tulivat lankoni ja vaimoni.
Vuoden 2008 koittaessa mukana olivat lapseni,
sisarusteni lapset sekä osa heidän lapsistaan.
Se oli isäni silmäterä.
Hänen perintönsä perheensä elämän turvaamiseksi.
Hän oli suunnattoman ylpeä siitä.
Isälläni oli pinkka tiliotteita -
Bernie Madoffin puljusta.
Hän sanoi: "Tulepa katsomaan, miten tällä tienaa. Tyyppi on nerokas."
Vastasin, että: "Isä, en nyt käsitä.
Miten kaikki muut saavat 7–8 prosenttia,
kun sinä saat 15?"
Hän sanoi tyypilliseen tapaansa:
"Älä vaivaa sillä pientä päätäsi."
VAPAUTAN VASTUUSTA
Monet toimista ja metodeista vaikuttivat minusta oudoilta.
Kun hän muka osti osakkeita näistä yrityksistä,
vahvistusta ei kuulunut pariin kolmeen viikkoon.
Emme kyselleet perään, mutta ei se ainakaan tullut ajallaan.
Heidän kanssaan oli vaikea kommunikoida.
Opimme jo varhain, että hän oli eräänlainen soppanatsi.
Anteeksi, taisit unohtaa leipäni.
Haluatko leipää? -Kyllä, kiitos.
Kolme dollaria!
Täh? -Ei soppaa herralle.
Jos kyselee liikaa, jää ilman soppaa. Saat sekin takaisin. Sellainen hän oli.
Asiakkaat eivät koskaan soitelleet puhuakseen tiliotteesta.
En puhunut sellaisesta asiakkaiden kanssa.
Jos he soittivat ja penäsivät rahojaan, sanoin,
että myyn kaiken pois, jos pakotat. Palautan rahat, hyvästi.
Ihmiset toppuuttelivat: "Eikä mitään, hyvin menee. Jatka vain."
He luottivat firman pitkään historiaan.
Sitä oli jatkunut jo 10–20 vuotta, kun he tulivat mukaan.
Joten mitä sitä epäilemään.
Luotettiinko häneen enemmän, koska hän oli juutalainen?
Kyllä. Ehkä siinä oli sellaista "hän on yksi meistä".
Hän osallistui yhteiskunnan ja yhteisön toimintaan.
Mutta pitää tietää jotain historiasta.
Juutalaiset eivät olleet tervetulleita moneenkaan paikkaan maailmassa.
Saati sitten Palm Beachissä.
Vuosikausia -
oli mahdotonta ostaa taloa, päästä minkäänlaiseen klubiin,
jopa kuuluisiin hotelleihin, ennen 60-lukua, ehkä 1965.
Kyltissä luki: "Ei juutalaisia, ei koiria."
Eikä se johtunut uskonnosta vaan yhteiskunnasta.
Juutalaiset oppivat rakentamaan muurin yhteisönsä ympärille.
Eivät he olleet muita vastaan.
He eivät vain luottaneet reiluun kohteluun.
He luottivat Berniehen, koska kaikki tutut luottivat häneen.
Eivätkä he voineet käsittää, että joku omista pettäisi heidät.
Muistan kerran, kun vastaanottovirkailija soitti.
Hän sanoi: "Et kyllä ikinä usko. Pari vanhempaa rouva tuli -
ja halusi tavata Bernien."
Hän tuli, ja rouvat häkeltyivät kuin filmitähdestä.
Vanhempi väki osasi olla herttaista.
Hän varmaan oli -
kuin heidän juutalainen poikansa. Piti huolta ja hoiti sijoitukset.
Häntä ihailtiin.
Minä ainakin.
Jotkut olivat varakkaita ja jotkut sijoittivat vähät säästönsä.
Eikä se koskenut välttämättä juutalaisia vaan kaikkia.
Tässä kohtaa Bernien sijoitusneuvontabisnes oli kasvanut,
pääasiassa suusta suuhun, yhä vain isommaksi.
Bernie keräsi nimiä -
ja eteni merkittävämpiin piireihin.
Näin hän pääsi kiinni kehittyvään hedgerahastojen maailmaan.
Hedgerahastojen alkuperäinen nimi oli hedged fund.
Ja tällainen oli rahasto,
joka ei luottanut vain markkinoiden nousuun.
Se otti osuuksia markkinoilta, jos hinnat laskivat.
Joten panokset suojattiin.
Hedgerahastot olivat jo vanha juttu.
Mutta 80-luvulta 90-luvulle -
yksityisten sijoittajien maailma mullistui täysin.
Silicon Valleyn startupit alkoivat olla valtavan houkuttelevia.
Ammattimaiset sijoitusrahastonhoitajat -
tajusivat tienaavansa paremmin hedgerahastoilla.
Mutta suosio lisääntyi -
ja jokainen Tom, Dick ja Harry päätti ryhtyä pyörittämään hedgerahastoa.
Alkuperäinen klassikkostrategia, jossa panokset suojattiin,
heitettiin ikkunasta ulos.
Nyt kerättiin rahaa yhteen pottiin -
ja sijoitettiin ne vaikkapa Bernie Madoffin kautta.
Jeffrey Tucker, joka on SEC:n entinen valvoja,
ja Walter Noel,
klassinen yksityiskoulun kasvatti ja Wall Streetin aristokraatti,
perustivat yhdessä Fairfield Greenwich -hedgerahaston.
Ja Jeffrey Tuckerin appiukko tunsi Madoffin -
ja esitteli heidät.
Niinpä Walter Noel ja Jeffrey Tucker tapasivat Bernien -
ja Bernien apurin Frank DiPascalin.
Madoff selitti heille split-strike-konversiostrategiansa.
Wall Streetin kielellä se oli yksinkertaisesti bull spread.
Tätä strategiaa käytetään nostamaan bull-markkinoita.
Mutta tappioille laitetaan alaraja.
Näin asiakas ei menetä liikaa.
Sitä Bernie alkoi markkinoida.
MYYNTIOPTIOT SUOJAAVAT TAPPIOILTA
Hän sai sen näyttämään monimutkaiselta.
Mutta he vaikuttivat saavan, mitä Bernieltä halusivatkin:
tasaisia tuloja.
Mikä kuitenkin vetosi eniten -
oli aivan ennennäkemätöntä kehittyvässä hedgerahastojen maailmassa:
kulurakenne oli antoisa.
Sääntö oli 2 ja 20.
Hoitaja, Fairfield Greenwich,
kuori päältä 2 % kaikesta sijoitetusta varallisuudesta.
Se oli heidän vuosittainen rahanhoitopalkkionsa.
Lisäksi he saivat 20 % asiakkaalle tekemästään voitosta.
Tavallisesti ja tavallisen sijoituspäällikön kanssa -
Walter Noel ja Jeffrey Tucker olisivat joutuneet jakamaan palkkionsa,
sijoittajiltaan keräämänsä palkkion, Madoffin kanssa.
Mutta Madoff ei vaatinut sitä.
Hän antoi heidän pitää koko palkkion.
Hänelle maksettiin vain komissiot kaupoista,
jotka hän muka teki heidän puolestaan.
Olisi vähättelyä sanoa tätä epätavalliseksi.
Se oli ennenkuulumatonta.
Se oli vetävin diili,
jonka hedgerahaston hoitaja voi ikinä löytää.
Jeffrey Tucker sentään esitti kysymyksiä.
Hän oli pikkutarkka.
Mutta tässä kohtaa Bernie omaksui tiukasti strategian,
josta oli hänelle paljon hyötyä
"Jos mietityttää, ehkä kannattaa vetää rahat pois.
Ei minulla ole aikaa tällaiseen."
Ja niin Fairfield Greenwich päätti sijoittaa Bernie Madoffin kautta.
Fairfield Greenwich oli Bernien ensimmäinen iso hedgerahastoasiakas.
Työskentelin Fairfield Greenwich Groupin perustajalle Walter Noelille…
ENT. ASSISTENTTI
…vuosina 1987–1998.
Minusta Walter Noel ja hänen perheensä olivat hyvin mahtailevia.
Kun Walter aloitteli uraansa,
hän yritti esittää varakasta, koska he halusivat päästä piireihin.
Hän kuulemma rahoitti asuntolainaansa aina uudestaan.
Hän vuokrasi talonsa kustantaakseen Euroopan lomansa.
Hän ajoi tovin oman nurmikkonsa.
Ja anoppi antoi Walterin vaimolle joka kuukausi vähän rahaa.
Mutta Walter osasi myydä itsensä.
Hän eli tavoitteellista elämää.
Hän varmisti pääsynsä oikeille klubeille.
Hän oli hyvin seurallinen ja halusi palavasti verkostoitua.
Ajattelin, että se oli harmitonta. Hällä väliä.
Sitten Bernie Madoff tuli kuvaan ja asiat räjähtivät.
Se oli kuin hanhi, joka muni kultamunia.
Rahaa alkoi tulla nopeasti, ja sitä oli paljon.
Enää ei ajeltu omaa nurmikkoa eikä vuokrattu taloa.
Bernielle oikein ryöppysi rahaa hedgerahastomaailmasta.
Osittain se johtui Walter Noelin perheen oudosta ja hulppeasta tyylistä.
Hänellä oli viisi upeaa tytärtä.
Jokainen heistä nai varakkaan aristokraatin eri puolilta maailmaa.
Yksi nai latinalaisamerikkalaisen perijän.
Toinen sveitsiläisen sijoittajan,
jolla oli siteet Latinalaiseen Amerikkaan ja Lähi-itään.
Fairfield Greenwich ja koko liuta vävypoikia -
toivat Bernielle heti maailmanlaajuista uskottavuutta.
Sekä pääsyn globaaliin rahavirtaan.
Minulla kesti aikansa ymmärtää,
mikä Bernie Madoffin kaupoissa oli niin erityistä.
Sitten yksi Walterin asiakkaista halusi nähdä salkun osakkeet.
Sain häneltä seitsemän sivua,
jotka oli printattu pistematriisiprintterillä.
Paperi oli ohutta ja muste huonolaatuista.
Taivastelin mielessäni kökköä laatua.
Ihan kuin hän työskentelisi kellarissaan kevyttiiliseinien sisällä.
Ei tiliotteen ei kuulu näyttää siltä.
Jokainen tiliote pankista,
pankkiiriliikkeeltä tai luottolaitokselta -
on ensiluokkaisella paperilla ja siinä on hieno iso värilogo.
Paljon pientä printtiä,
puhelinnumero, johon soittaa ongelmatilanteessa tai jos on kysyttävää.
Niitä ei ollut Bernie Madoffilla.
Hedgerahastot olivat tärkeässä roolissa. Näin saatiin rahaa sisään.
Hedgerahastot olivat periaatteessa syöttörahastoja,
joihin kerättiin rahaa muilta sijoittajilta.
He tallettivat rahat Madoffille sijoittajien puolesta.
Kysymys kuuluu, moniko syöttörahastoista oli osallisena.
Vai eivätkö he halunneet nähdä ja pistivät päänsä hiekkaan:
"Kunhan voittoa tulee, en kysele enempää."
Mutta kyllähän se pistää miettimään,
mitä heidän päässään liikkui silloin,
kun he sijoittivat Madoffin kautta.
Madoff lupasi osalle isommista yksittäisistä asiakkaista -
suuremman tuottoasteen.
He olivat niin sanotusti big four.
KIINTEISTÖMOGULI
Sopimusosapuolia olivat Norman Levy…
VAATETEOLLISUUSPOMO
Carl Shapiro… Aivan.
SIJOITTAJA JA KIRJANPITÄJÄ
Jeffry Picower. -Niin.
SIJOITUSPÄÄLLIKKÖ
Ja Stanley Chais. -Aivan.
Minulla oli erityinen suhde nelikkoon.
Picower oli vähän erilainen.
Kysyin Madoffilta, tiesikö kukaan isoista sijoittajista -
hänen toimistaan.
Ainoa nimi, jonka hän keksi, oli Picower.
Hän sanoi: "Luulen, että hän tiesi.
Emme puhuneet siitä tai pistäneet toisiamme tilille."
RIKKAISTA RIKKAIMMAT
Jeffry Picower oli Madoffin pitkäaikainen asiakas.
Yli 30 vuoden takaa.
Hän oli asianajaja ja kirjanpitäjä,
joka aloitti uransa myymällä verosuojia.
Picower oli hämäräperäinen hahmo.
Hän sijoitti yli 600 miljoonaa Madoffin tililleen.
Vuosina 1998–2003 Picower alkoi vetää rahojaan pois.
Ja hänen nostamansa rahamäärä oli aivan ällistyttävä.
Satoja miljoonia dollareita kerrallaan.
Miljardi dollaria yhtenä nimenomaisena vuonna.
Se oli varmasti hyvin haastavaa Bernielle.
Hänen piti kerätä rahaa Picowerin nostoihin. Itse asiassa -
yhdessä vaiheessa kaikki rahat, jotka Fairfield Greenwich, syöttörahasto,
ohjasi Bernien käsiin,
päätyivät Bernieltä suoraan Jeffry Picowerille.
Jos tarkastelee heidän koko suhteensa kestoa,
Picower nosti 7 miljardia Bernien sijoitusneuvontabisneksestä.
Silti Bernie oli täysin riippuvainen Picowerista.
Sillä, kun Picower nosti miljardejaan,
hän myös sijoitti rahaa, olkoon vaikka lyhyeksi aikaa,
kun Ponzia uhkasi ajoittainen rahapula.
Näin hän pelasti Madoffin tarpeen tullen.
Tuloksena Picower sai valtaa kiristää Bernietä.
Hän oli sekä Bernien pelastaja,
että raivostuttava perivihollinen.
Bernie päästi äärimmäisenä kontrollifriikkinä jonkun niskan päälle.
Esimerkiksi, kun Picower nosti kovia voittoja bisneksestä,
hän ilmoitti tekaistuja tappioita Annette Bongiornolle.
Asia oli, että: "Tarvitsen tappioita.
Vuosi loppuu, enkä halua ilmoittaa voittoja."
Sitten hänelle kirjattiin tekaistuja tappioita,
jotta hän välttyi maksamasta veroja nostamistaan varoista.
Kysyin Bernieltä:
"Miksi suostut olemaan tämän tyypin armoilla?"
Hän vastasi tyyliin: "Jim, olet kuullut sanonnan -
pidä ystävät lähellä, vihamiehet vieläkin lähempänä."
Bernie epäili itsekin, että Jeffry Picower oli tajunnut kuvion.
Hän tiesi, ettei Bernie voisi kieltäytyä -
ja lypsäisi Madoffin tiliään kaikkeen mahdolliseen.
Ja niinhän se oli, ettei kukaan tienannut niin paljon.
Kukaan ei rikastunut niin Madoffin Ponzi-huijauksesta -
kuin Jeffry Picower. Ei edes Madoff.
Myönsin tehneeni paljon kiusallisia ja vääriä asioita, joita kadun.
Mutta ne ovat omia tekosiani.
Kukaan ei pakottanut minua.
Teidän pitää ymmärtää minua ja suhdettani näihin ihmisiin.
Ahneina ihmisinä neljä suurta asiakastani, eivät ikinä halunneet lopettaa kauppoja.
Olen reportteri.
Olen käsitellyt bisnesalaa 90-luvulta lähtien.
Aloitin työt Barron's Magazinessa vuonna 2000.
Halusin kirjoittaa lisää hedgerahastoista.
KIRJAILIJA
Ne eivät olleet yhtä iso juttu kuin nykyään.
Yhtenä päivänä eräs hyvä lähteeni soitti:
"Kirjoita Bernie Madoffin hedgerahastosta.
Se ei tee tappiota."
Se sai minut heristämään korviani.
Ikinä ei ole ollut sellaista hedgerahastoa,
joka ei tee tappiota Wall Streetillä.
Online-yritykset menettivät eniten rahaa kuluneena viikkona.
Verilöyly on vasta alkamassa.
Entisten huipputekijöiden osakkeet, jotka maksoivat 30–50 dollaria,
maksavat nyt pari taalaa.
2000-luvun alussa -
nettikupla oli juuri puhjennut.
Joten osakemarkkinat romahtivat.
Samaan aikaan -
Bernie Madoffin hedgerahasto teki edelleen jatkuvasti rahaa.
Sekin oli outoa.
Miksi juuri hänen hedgerahastonsa tahkoi ainoana rahaa?
Halusin tietää lisää Madoffin hedgerahastosta.
Osana tutkimustani -
löysimme tarjousasiakirjan Fairfield Greenwichille.
Tarjousasiakirja on -
esite tai sijoitusesittely,
jonka rahasto antaa potentiaalisille asiakkailleen.
Siinä esitellään välitysstrategia.
Vuoden 2001 keväällä,
siihen aikaan pääsi ovista sisään ja alas pörssisaliin.
Haastattelin välittäjiä ja kysyin, olivatko he kuulleet hänestä.
Oliko joku tehnyt bisnestä -
Madoffin pyörittämän miljardirahaston kanssa.
Ja kumma kyllä kukaan ei ollut käynyt kauppaa heidän kanssaan.
Aloin kysellä yksityispankeista,
oliko heillä varakkaita asiakkaita, jotka sijoittivat hedgerahastoon.
Ja ajan myötä -
aloin huomata kaikenlaista outoa.
Esimerkiksi, kun haastattelin yksityispankin asiakkaita,
heille oli sanottu, että he voisivat sijoittaa Bernien hedgerahastoon,
mutta hänen nimeään ei saanut mainita.
On hälyttävää, kun sijoituspäällikkö pyytää -
pitämään nimensä salassa.
Yleensä salkunhoitajat rehentelevät voitoillaan.
Kävin lounaalla erään Merrill Lynchin työntekijän kanssa.
Hän oli tavallaan rikkaiden pankkiiri.
Hän sanoi,
ettei saanut tutkia kirjanpitoa tai tarkastaa mitään.
Mutta jos hän kertoisi asiakkailleen -
haluavansa vetää heidän rahansa Madoffin rahastosta,
hän saisi potkut.
Sama skenaario toistui kerta toisensa jälkeen.
SIJOITUSMUISTIO
Osana artikkelin tekoa soitin myös Fairfield Greenwichiin.
Puhuin Jeffrey Tuckerille.
Hän sivuutti minut ja sanoi,
ettei jutulle ole perusteita. Rahasto on yksityinen.
Se ei ole auki yksityisille tai pienperhesijoittajille.
Ja Barron'sia lukee suuri yleisö.
Mutta osa sijoittajista vältteli Madoffia.
Esimerkiksi Goldman Sachs -
ja Salomon Brothers.
He kieltäytyivät bisneksistä Madoffin kanssa.
Se oli heistä epämääräistä. Siinä oli jotain outoa.
Oletin, että olisi helppoa haastatella Bernietä.
Sijoituspäälliköt halusivat yleensä tulla haastatelluiksi.
Sitä pidettiin eräänlaisena uravoittona, jos sai esittelyn Barron's Magazineen.
Mutten saanut häntä kiinni.
Yritin takakautta ja etukautta.
En vain saanut häntä haastateltavakseni.
Pari päivää ennen julkaisua -
jätin viestin,
että kirjoitamme jutun puhuitpa kanssani tai et.
Ja -
bang, hän oli puhelimessa.
Muistaakseni Bernie Madoff oli hyvin sulava.
Hän vaikutti yllättyneeltä, että halusin kirjoittaa hänen rahastostaan.
Hän periaatteessa torjui minut ja sanoi,
ettei voisi paljastaa strategiaansa, se oli yksityistä.
Sain pääntaputusta ja kehotuksen jatkaa matkaa.
Ja koska en saanut häneltä varsinaista vastausta,
voimme vain nostaa esille kysymyksiä.
Miten hän teki sen?
Miten hän tienasi?
Mikä oli strategia?
Miksi hän kieltää kertomasta hedgerahastostaan?
Miksi hän luopuu rahasta palkkioina?
Vaistoni sanoi, ettei kaikki täsmännyt.
Mutta muuta ei vielä ollut.
Kun artikkeli julkaistiin toukokuussa 2001, ajattelin,
että jes, tästä tulee Pulitzer.
Mutta kukaan ei soittanut.
Odotin vihaista vastinetta Bernieltä tai hänen asianajajiltaan.
Mutta ei mitään.
ÄLÄ KYSY, ÄLÄ KERRO
En kuitenkaan tiennyt,
että Bernie marssi pörssisaliin artikkeli kädessään ja sanoi:
"Tämä nainen on idiootti.
En halua kuulla tästä mitään. Täyttä hevonkukkua, eteenpäin."
Vastasin Bernielle, että se on lehdessä. Ihmiset ottavat sen puheeksi.
Hän sanoi, ettemme keskustele asiasta.
Bernie ei halunnut tulla liitetyksi negatiiviseen julkisuuteen.
Aina, kun toimittaja soitti tai Berniestä kirjoitettiin,
hänestä tuli kireä.
KOLME OPTIOSTRATEGIA IHMETTELEE MADOFFIN LUKUJA
Sellainen hän oli.
Hänen mielestään, jos asiasta ei keskusteltu,
kaikki oli hyvin. Se ei ollut totta. Turha siitä on puhua.
MADOFFISTA VÄITTEET OVAT NAURETTAVIA
Kevääseen 2001 saakka -
Madoff oli onnistunut pitämään sijoitusneuvontabisneksensä -
lähestulkoon kokonaan poissa yleisestä tiedosta.
Hän oli kaikesta hyvin hiljaa, kaikki oli hämärää ja piilossa.
Kunnes vaikuttavampi artikkeli Barron's Magazinessa julkaistiin.
On tärkeää huomata,
ettei artikkelissa syytetty Bernie Madoffia laittomuuksista.
Mutta se herätti kysymyksiä heidän sijoittajiensa keskuudessa.
Kun artikkelini julkaistiin,
se säikäytti Fairfield Greenwichin Jeffrey Tuckerin pahanpäiväisesti.
Hän alkoi epäillä ja vaati tapaamista.
Tämä oli epävarmaa aikaa sekä Jeffrey Tuckerille että Madoffille.
Heidän suhteensa oli niin symbioottinen.
Tucker ja Fairfield Greenwich olivat sijoittaneet miljardeja.
Ja Bernien piti sijoittaa nämä miljardit.
Tapaaminen oli kiusallinen.
"Bernie, haluan puhua siitä, mitä kirjoitetaan."
Bernien oli pakko rauhoitella Tuckeria.
Mutta tyypilliseen tapaansa Madoff -
teki sen vaikuttamalla täysin huolettomalta.
Bernien oikea käsi, Frank DiPascali, oli paikalla.
He näyttivät hänelle paperikaupparekisterin.
Siitä näkyivät heidän tililtään ajan mittaan tehdyt kaupat.
Jeffrey Tucker ei ollut mikään keltanokka.
Hän oli entinen valvoja, hän oli asianajaja.
Kuka tahansa voi printata pinon paperia, jossa luetellaan kauppoja.
Hän vaati enemmän.
Siinä kohtaa Bernie ja Frank käynnistivät tietokoneen.
He näyttivät, että heillä oli tili DTC-nimisen valvojan kanssa,
eli Depository Trust Company.
Sellainen pankkitili on jokaisella Wall Streetin välittäjällä.
He sanoivat: "Jos rahojen sijainti mietityttää,
meillä on tällainen tili ja voit tarkastella salkkuasi vapaasti."
Bernie käski valitsemaan osakkeen. "Valitse mikä tahansa kaupoista.
Mitä niistä haluat tarkastella?"
"No, katso AOL:n kaupat." -"Selvä."
Frank näppäili hetken -
ja esiin ponnahti sivu Fairfield Greenwichin AOL:n tapahtumia.
Siinä oli juuri se määrä osakkeita kuin Jeffrey Tucker odottikin.
Oli kuin koko maailma olisi huokaissut helpotuksesta.
Kaikki oli tallessa.
Ei mitään syytä huoleen.
Hän lähti paikalta leppyneenä ja rauhallisin mielin.
Todellisuudessa tietenkin -
kaikki oli lumetta.
Se oli kuin DTC-tilin Potemkinin kulissit.
Oikeasti kävi niin,
että Frank DiPascali oli kaapannut selvitysyhtiön aidon syötteen -
yläkerran lailliselta firmalta.
Sekaan oli sepitetty tekaistuja kauppoja.
Näin tiedot voisi kaivaa esiin ja näyttää Jeffrey Tuckerille.
Tämä vakuuttaisi hänet siitä, että AOL-osakkeet olivat turvassa.
Hän oli luonut täydellisen kopion.
Madoffilla ja DiPascalilla oli merkillinen suhde.
DiPascali osasi aavistaa,
mitä Madoff milloinkin tarvitsisi.
Ja millä Madoff parhaiten peittäisi petoksensa.
Kerran kävi niinkin jännästi,
että rahaston kirjanpitäjä pyysi DiPascalia -
etsimään kauppakirjan sattumanvaraiselta päivältä.
DiPascali ei hätkähtänyt.
Hän tokaisi: "Tarvitsemme kauppakirjan."
Hänen kätyrinsä säntäsivät hommiin.
He tekaisivat kauppakirjan.
Printteri syyti jättikasan paperia,
mutta sehän oli liian puhtoista.
Nippua heiteltiin ympäri toimistoa kuin rantapalloa,
kunnes se oli sopivasti rähjäinen ja plärätyn näköinen.
Mutta hetkinen, se oli vielä lämmin printteristä.
Ei hyvä.
Pinkka viilennettiin toimiston jääkaapissa.
Ja se meni tietenkin läpi kirjanpitäjälle.
Tällainen näyttämötaito, ei sitä voi muuksi sanoa,
istui Madoffin tarpeisiin kuin hanska.
Näin sijoittajat saatiin rauhoitettua.
Jopa ennen kuin Madoffkaan tiesi, mitä kaipasi.
20. JOULUKUUTA 2016
DIPASCALIN LAUSUNTO
"Täten tunnustan, että 90-luvun alusta joulukuuhun 2008 -
autoin Bernie Madoffia ja muita -
suorittamaan petoksen, josta kärsivät tuhannet.
Yhtä yksinkertaista faktaa, jonka tiesi Bernie Madoff,
minä ja muutkin,
ei koskaan kerrottu asiakkaille -
tai valvojille kuten SEC.
Mitään arvopapereita ei oikeasti ostettu tai myyty heidän tileiltään.
Kaikki oli valhetta, fiktiivistä.
Se oli väärin, ja tiesin sen silloinkin."
Petos kesti vuosikymmeniä.
Mutta ilman kunnon paperitöitä, juttu olisi paljastunut hyvin äkkiä.
Tiliotteet,
kaupan vahvistukset,
raportit asiakkaille heidän pyynnöstään.
Se onnistui vain tietokoneen avulla.
Eikä fiktiiviseen välitykseen myydä softaa.
Sitä varten pitää luoda oma ohjelmisto.
Tietokoneohjelmoijat George Perez ja Jerry O'Hara olivat tärkeitä apureita,
jotta petos sai jatkua niin pitkään.
Jerry ja George eivät eläneet…
FBI-ERIKOISAGENTTI (ELÄK.)
…kuten 17. kerroksen väki.
Frankilla oli kahden miljoonan vene.
Jodilla oli talo Jersey Shorella.
Kaksikko eli siihen nähden aika vaatimattomasti.
Mutta he tiesivät tekevänsä väärin.
He tiesivät väärentävänsä raportteja.
Pidemmän päälle asia alkoi vaivata.
George ja Jerry alkoivat pelätä kiinni jäämistä.
He olivat vaarassa.
He ottivat asian puheeksi Frank DiPascalin kanssa.
Tilanne meni melkein koomiseksi kiristykseksi,
koska he penäsivät lisää palkkaa työstään.
Palkka ei saisi pompsahtaa yhtäkkiä, joten he pyysivät maksun timanteissa.
Frankista se oli sulaa hulluutta.
He kirjoittivat yhteisen viestin, jossa ilmaisivat huolensa raporteista -
ja kertoivat pelkäävänsä henkensä puolesta.
Ja tämä piti saada paperille.
Siinä lukee: "Olen ilmaissut pomolleni Frank DiPascalille…
FBI-ERIKOISAGENTTI (ELÄK.)
…etten halua työskennellä hämärien projektien parissa.
En tiedä, miten korkealle haluttomuudestani on kerrottu.
Mutta ennen pitkää johto kuulee.
Pelkään työni, perheeni ja tulevaisuuteni puolesta."
Allekirjoitus George Perez.
Sitten he puhuivat asiasta Bernielle.
Eikä Bernie antanut periksi, että joo, kiinni jäin.
"Ottakaa mitä vain." Hän pisti kovan kovaa vastaan.
He painelivat Madoffin toimistoon Frankin kanssa.
Ja ilmaisivat tyytymättömyytensä.
Lisäksi he kehottivat lopettamaan sijoitusneuvontabisneksen.
Se tietenkin nosti Bernien takajaloilleen.
Hän pelotteli heitä.
Se oli epävarma tilanne molemmille osapuolille.
Kaverit eivät toimineet suoraan Bernien kanssa arjessa.
Lisäksi he uhkailivat tyyppiä,
joka on firman pomo ja Wall Streetin legenda.
Painukaa vittuun toimistostani. Nyt.
Lopulta Madoff neuvotteli asiasta Frankin välityksellä.
Frank sai puhuttua heille vähän lisäpalkkaa.
He saivat lopulta 60 000 dollaria lisää.
Joka on koko jutun mittakaavassa aika vähän.
He olisivat voineet kiristää Bernieltä varmaan minkä summan tahansa -
menettämättä työtään.
Pojat tyytyivät melko keskivertoon korotukseen.
Ja Bernie pääsi jälleen täpärästi pälkähästä.
Toistaiseksi.
Tekstitys: Katariina Uusitupa