‫- דצמבר 2008 -‬
‫חלף שבוע מאז שברני מיידוף‬ ‫הסגיר את עצמו לאף-בי-איי.‬
‫הבחור הזה נחשב לאמין במיוחד.‬
‫אם אי אפשר לבטוח בו…‬ ‫-אחד מעושי השוק הגדולים.‬
‫ממקימי נאסד"ק.‬ ‫-אז במי כן?‬
‫איך הוא יכול היה לעשות זאת לבדו?‬
‫זה נראה בלתי אפשרי כמעט.‬ ‫סביר להניח שאחרים היו מעורבים בזה.‬
‫האם הם ידעו מה הם עושים…‬ ‫-או לא.‬
‫זאת השאלה הגדולה.‬ ‫-כן.‬
‫- ללכת על בטוח -‬
‫אחד הדברים הייחודיים‬ ‫בנוגע לחקירה של מיידוף‬
‫הוא העובדה שהיא נפתחה בהודאה ובמעצר,‬
‫אבל ידענו שאנחנו צריכים יותר.‬
‫אז בזמן שניהלנו את החקירה,‬
‫עלינו לקומה ה-17,‬
‫וחשבנו…‬
‫"אלוהים אדירים."‬
‫- אף-בי-איי, משרד המשפטים -‬
‫זה היה כמעט כמו להיכנס למכונת זמן.‬
‫המקום נראה כמו מאמצע שנות ה-80.‬
‫היו שם מחשבים מרכזיים גדולים וישנים.‬
‫היו חבילות של דפים בכל פינה.‬
‫היו ארוניות תיקים, קופסאות,‬
‫פקסים שהגיעו עם בקשות לפדיונות,‬
‫מסמכים מכל עבר.‬
‫מבולגן מאוד,‬
‫בניגוד גמור לקומה ה-19,‬ ‫שהייתה מסודרת למשעי.‬
‫הדבר שזכור לי ביותר הוא‬ ‫מדפסת הסיכות הישנה.‬
‫מדפסת עם דפים כאלו, כמו פעם,‬ ‫שקורעים את השוליים שלהם.‬
‫אדם שמשקיע באמצעות‬ ‫חברה גדולה למסחר בבורסה‬
‫לא מקבל דו"חות על דפים של מדפסת סיכות.‬
‫מצאתי על אחד השולחנות ערימה של כרטסות‬
‫ועליהן טורים שנכתבו ביד‬ ‫לתיעוד עסקאות במזומן.‬
‫משיכות, הפקדות, מאזנים.‬
‫ובנתוני המאזנים‬
‫ראיתי 4.5 מיליון,‬ ‫וחשבתי לעצמי, "זה סכום רציני".‬
‫במבט מקרוב, הבנתי שמדובר ב-4.5 מיליארד.‬
‫ואז הבנתי‬
‫שלא מדובר בעבירת צווארון לבן רגילה.‬
‫- מיידוף: המפלצת מוול סטריט -‬
‫התחלתי לעבוד אצל מיידוף ב-1992,‬ ‫כאיש מחשבים.‬
‫כשהגעתי לראיון עבודה במשרד,‬
‫השיחה הייתה טובה,‬
‫והייתי מרוצה מאוד מהמשכורת שהם הציעו לי.‬
‫היא הייתה כפולה מהמשכורת‬ ‫שהרווחתי ב"פדרל אקספרס",‬
‫ולא עבדתי בחוץ, בגשם.‬
‫עבדתי בבניין משרדים יפה,‬
‫כך שהייתי נלהב מאוד.‬
‫אבל הייתי גם מתוח מאוד‬
‫כי לא הייתי רגיל לזה.‬
‫בהתחלה, עבדתי בקומה ה-19.‬
‫הכול התנהל בקומה ה-19 באותה עת.‬
‫הקומה ה-19 הייתה מרשימה.‬
‫זכוכיות בכל מקום, עיצוב בשחור ובכסף.‬
‫ואז עברנו לקומה ה-17.‬
‫הקומה ה-17 הייתה משהו אחר לגמרי.‬
‫כשהתחלת לעסוק ב…‬
‫נקרא לזה "יעוץ השקעות במרמה",‬
‫העברת את האנשים שעסקו בכך לקומה אחרת?‬
‫נכון. העברנו את כל תחום הייעוץ לקומה ה-17.‬
‫זה היה בשנות ה-90.‬
‫עבדתי בלילות אז ראיתי‬ ‫הרבה מהעבודה המלוכלכת שהתנהלה.‬
‫ראיתי דברים שעשויים היו להיות מפוקפקים.‬
‫היה שם אזור שכונה "הכלוב".‬
‫ו"הכלוב" היה המקום שהכול קרה בו.‬
‫כשנכנסת לשם, ראית פחיות בירה,‬
‫והיה מותר לעשן בפנים אז.‬
‫ראיתי אנשים שיכורים‬ ‫שנכנסו לשם עם המאהבות שלהם,‬
‫או אנשים שהשתמשו שם בקוקאין ודברים כאלו.‬
‫וחשבתי שזה ממש מטורף. חשבתי, "ואו".‬
‫הייתי תמים מאוד בנוגע לדברים האלו‬
‫כי עבדו שם אנשים בכירים בחברה,‬
‫כמו ברני מיידוף ופרנק.‬
‫האגף של יעוץ ההשקעות,‬
‫או הקומה ה-17, כפי שמכנים זאת,‬
‫היה תחת פיקוחו של פרנק דיפסקאלי.‬
‫הוא ניהל את כל העניינים בקומה הזאת.‬
‫נכון לומר שפרנק היה הממונה על קומה 17?‬
‫כן. הוא היה מוכשר מאוד‬ ‫בכל הנוגע להקמת המערכת.‬
‫הוא עשה הכול כמעט.‬
‫פרנק דיפסקאלי היה מסוג האנשים‬ ‫שציפית שיהיו סוכני הימורים,‬
‫או כאלו שמהמרים ברחוב.‬
‫הוא היה בחור חכם, ללא ספק,‬ ‫אבל בעל חוכמת רחוב.‬
‫לו פרנק היה איש מאפיה,‬ ‫הוא היה זה שמחליט את מי לחסל.‬
‫פרנק היה איטלקי מקווינס.‬
‫אני הייתי איטלקייה מברוקלין.‬
‫לא התחברתי אליו.‬
‫והייתי אמורה להתחבר אליו.‬
‫אבל היינו שונים.‬
‫אני זוכרת ששמעתי שפרנק עבד בתחנת דלק‬
‫לפני שהוא התחיל אצל מיידוף,‬ ‫ושהוא לא השלים את לימודיו במכללה.‬
‫כשאתה מעסיק מישהו כדי שינהל‬ ‫את חברת יעוץ ההשקעות שלך,‬
‫הייתי חושבת שתעסיק מישהו בעל השכלה.‬
‫לא יכולתי להבין את זה.‬
‫היה ברור שברני מכבד מאוד את פרנק.‬
‫ומבחינתו של פרנק, זאת הייתה הזדמנות‬ ‫להרוויח כסף מעל ומעבר לכל חלומותיו,‬
‫ולנהל את אורח החיים שהוא תמיד שאף לו.‬
‫אני לא חושבת שצעיר מהאוורד ביץ'‬ ‫היה יכול להשיג יאכטה כמו זו שהייתה לו,‬
‫ובית בג'רזי כמו זה שהיה לו,‬
‫בכל עבודה אחרת שאינה עבור ברני מיידוף.‬
‫עבדה שם אישה בשם אנט בונג'ורנו.‬
‫אנט… אני לא יודע בדיוק מה היא עשתה.‬
‫ידעתי שהיא בכירה והיא הייתה אישה מסוגננת.‬
‫היא התלבשה יפה.‬
‫ידעתי שאנט מרוויחה מצוין.‬
‫ידעתי שהייתה לה מגירת מזומנים,‬
‫והיא הייתה אומרת,‬ ‫"גש למגירה ותביא כך וכך,‬
‫"ותזמין לך ולמישהו אחר ארוחת ערב."‬
‫והייתה לה שם חבילה נחמדה של כסף.‬
‫אנט הייתה בת מעמד הפועלים מקווינס,‬ ‫לא משכילה.‬
‫רבים מהאנשים שהיו בקומה ה-17,‬
‫ברני גייס אותם כשהם היו צעירים מאוד‬ ‫ונוחים מאוד להשפעה.‬
‫אז הם היו נאמנים מאוד,‬
‫הם כיבדו אותו מאוד ועשו כל מה שהוא ביקש.‬
‫- הגיבור שלי -‬
‫אנט העריצה את ברני.‬
‫ואני חושבת שהיא הייתה‬ ‫מקריבה את עצמה למענו.‬
‫היא הייתה ממונה על צוות קטן של אנשים,‬
‫ונדמה שברני סמך עליה מאוד,‬
‫בעיקר בנוגע ללקוחות הכי גדולים שלו.‬
‫טוב, נעבור לאנט. אנט בונג'ורנו?‬ ‫-כן.‬
‫ומה היו תחומי האחריות השגרתיים של אנט?‬
‫היא טיפלה ב…‬
‫בלקוחות הגדולים.‬
‫וכמה זמן גב' בונג'ורנו עבדה אצלך?‬
‫- חמישה עשר ביוני, 2016 -‬
‫שלושים ומשהו שנה בערך.‬
‫לא משנה מה ברני עשה,‬
‫הוא היה עוזב הכול כדי לדבר איתה.‬
‫ואני זוכרת שחשבתי אז,‬ ‫"ואו, ברני ממש מסור לה".‬
‫הוא נאמן מאוד לעובדים הוותיקים שלו.‬
‫- אנט בונג'ורנו -‬
‫היא תמיד נפשה בפאלם ביץ'.‬
‫היא תמיד קיבלה מכונית חדשה.‬
‫חשבנו אז שהיא חיה ברמה גבוהה‬
‫בהתחשב בעובדה שהיא מזכירה‬ ‫וסוג של פקידה מקווינס.‬
‫באגף יעוץ ההשקעות בקומה ה-17‬ ‫היה תמיד עמוס.‬
‫תמיד היה הרבה דיוור.‬
‫התרחשה שם פעילות רבה.‬
‫והמקום היה מחולק לשניים.‬
‫אנט ניהלה צד אחד ופרנק ניהל את הצד השני‬
‫בסיוע אנשי המחשבים‬ ‫ג'רי או'הרה וג'ורג' פרז.‬
‫הממונה עליי היה ג'רי או'הרה.‬
‫כן, הוא פיקח על העבודה שלי.‬
‫כמפעיל מחשב, היה עליי להדפיס‬
‫דו"חות של מניות או ניירות ערך מסוימים,‬
‫אבל המדפסות לא היו מהירות.‬
‫הן היו איטיות מאוד, מדפסות סיכות.‬
‫ביום טיפוסי בקומה ה-17,‬
‫הייתי מדפיס בלילה כ-700 דו"חות.‬
‫לו התעוררה בעיה בהדפסה,‬
‫הייתי מתקשר אליהם והם היו פותרים אותה.‬
‫הם לא היו אומרים, "נטפל בזה בבוקר".‬
‫הם רצו לפתור אותה באותו רגע.‬
‫אם הדיו היה נמרח או לא נראה כמו שצריך,‬ ‫הם היו מדפיסים מחדש,‬
‫והיינו שולחים אותם בדואר ללקוחות השונים.‬
‫הם הקפידו מאוד על הפרטים הקטנים ביותר.‬
‫בחרתי להישאר בעילום שם‬
‫כי אני לא רוצה להיות שותף‬ ‫לשום דבר שקשור לתיק ההוא.‬
‫אני יודע שמיידוף עשה‬ ‫דברים רעים מאוד לכמה אנשים,‬
‫ואני מרחם על האנשים שזה קרה להם,‬
‫אבל הם היו טובים אליי,‬
‫ואין לי שום דבר רע להגיד עליהם.‬
‫ההונאה של ברני מיידוף לא הייתה מורכבת.‬
‫הוא פשוט לקח מאנשים כסף,‬
‫אמר להם שהוא ישקיע אותו, ולא עשה זאת.‬
‫אז כדי להמשיך ולקיים את הונאת הפונזי הזאת,‬
‫קומץ חיילים שעבדו עבורו‬
‫באגף יעוץ ההשקעות יצרו עסקאות מזויפות.‬
‫היה קל מאוד לרשום עסקה מזויפת‬
‫כשידעת מה היה מחיר השוק יום קודם.‬
‫זה כמו ללכת למרוץ סוסים‬ ‫ולהמר על הסוס שניצח אתמול.‬
‫מדובר בסך הכול בהקלדה.‬
‫האנשים ישבו והזינו נתונים מהעבר‬
‫לתוך המחשב כדי שייראה‬ ‫כאילו הם רכשו את "אמזון" חודש קודם‬
‫ומכרו אותו אתמול ברווח.‬
‫לג'ורג' פרז ולג'רי או'הרה היו תוכנות מחשב‬
‫שאספו את נתוני העסקאות המזויפות‬
‫והציגו אותם כדו"חות ללקוחות,‬
‫אז כשהלקוח קיבל את הדו"ח, זה נראה אמיתי.‬
‫המורכבות הייתה במספר הלקוחות‬ ‫שהוא ניהל בשנות ה-90 וה-2000.‬
‫חמשת אלפים לקוחות כמעט.‬
‫זאת הייתה טחנת נייר.‬
‫מדובר בתהליך חוזר על עצמו‬ ‫של הזנת עסקאות מזויפות,‬
‫בדיקת התשואות,‬
‫גריסה של הדו"חות האלו,‬
‫הזנת עסקאות חדשות במחירים אחרים‬
‫כדי לשפר עוד יותר את התשואות,‬
‫ואז, לבסוף, שליחת הדו"חות ללקוחות.‬
‫חשוב לציין שמר מיידוף‬ ‫מעולם לא סיפק גישה דיגיטלית‬
‫שתאפשר לאנשים לצפות בדפי החשבון שלהם.‬
‫הוא לא רצה שלאנשים תהיה גישה דיגיטלית‬
‫שתאפשר להציץ אל מאחורי הקלעים.‬
‫הקומה ה-17 תפקדה, למעשה,‬ ‫כמו סוכנות הימורים,‬
‫ומישהו היה צריך לעקוב‬ ‫אחרי הכסף שנכנס ויצא.‬
‫ג'ודי קרופי הייתה עוד אחת מ…‬
‫האנשים הלא מתוחכמים‬
‫שברני העסיק כחלק חיוני בהונאה.‬
‫התפקיד שלה, לקראת הסוף, היה לנהל‬ ‫את מה שכונה "הפנקס של ג'ודי".‬
‫מדובר למעשה בסיכום יומי‬
‫של הכספים שהופקדו ונמשכו‬ ‫מהחשבון שבבנק "ג'יי-פי מורגן",‬
‫שנודע בכינוי "חשבון 703" הידוע לשמצה,‬
‫על שם שלוש הספרות האחרונות של החשבון,‬
‫שידוע כיום כחשבון הפונזי.‬
‫ובסופו של כל יום עסקים,‬ ‫הסיכום היה נמסר לברני,‬
‫כך שברני ידע בדיוק כמה נכנס וכמה יצא.‬
‫זה היה חשוב מאוד למר מיידוף.‬
‫כשאתה מנהל הונאת פונזי,‬ ‫עליך לדעת כמה כסף יש לך‬
‫כדי שיהיו ברשותך מספיק כספים‬ ‫כדי להיענות לדרישות המשיכה.‬
‫משום כך, הקומה ה-17 הייתה‬ ‫חשובה כל כך לברני מיידוף.‬
‫אם אתה שולט בכמה אנשים‬ ‫ששומרים על שתיקה לאורך זמן,‬
‫אז אתה יכול להמשיך לנהל את ההונאה‬ ‫במשך 40 שנה או יותר.‬
‫חברת יעוץ ההשקעות בקומה ה-17,‬
‫לאיש לא הייתה גישה לשם‬ ‫למעט האנשים שעבדו שם.‬
‫היה לי כרטיס מפתח כי היה עליי‬ ‫לאסוף דברים עבור ברני.‬
‫וגם כשירדתי לשם, איש לא עודד אותי להישאר.‬
‫איש לא רצה לנהל שיחה.‬
‫הקומה ה-17 הייתה תעלומה אמיתית.‬
‫אני לא יודעת אם אנחנו…‬ ‫אלו שעבדו בקומת המסחר,‬
‫אם ידענו באמת מה קורה שם.‬
‫לא דיברנו איתם על ענייני המסחר,‬
‫והם לא דיברו על מה שקורה אצלם.‬
‫"מיידוף" הייתה חברה משפחתית,‬ ‫אז ברני ידע כל הזמן מה קורה.‬
‫בני משפחתו החזיקו‬ ‫בכל תפקידי המפתח בקומה ה-19.‬
‫אחיו הצעיר, פיטר, היה קצין הציות,‬
‫וברני נתן לבניו, מארק ואנדי,‬ ‫שהיו צעירים מאוד, אחריות רבה מאוד.‬
‫הם ניהלו את קומת הסחר.‬
‫הבנים שלו התחילו לעבוד בחברה‬ ‫מיד בתום לימודיהם במכללה.‬
‫ומפני שהם היו בני מיידוף,‬ ‫היה עלינו לציית להם.‬
‫חשבתי שאני סוחר הרבה יותר טוב ממארק,‬
‫אבל לא יכולתי לגבור עליו בוויכוח‬ ‫כי הוא היה מארק מיידוף.‬
‫אנדי היה מתלוצץ ואומר,‬ ‫"זוהי בירת הנפוטיזם".‬
‫מארק ואנדי חשבו שעליהם להכיר את העסק כולו,‬
‫כולל מה שברני עשה בקומה ה-17‬
‫בחברת יעוץ ההשקעות,‬
‫וברני לא הסכים לדבר איתם על זה.‬
‫ברני הציב גבול‬
‫שחצץ בין הבנים לבין מה שהתרחש בקומה 17.‬
‫למיטב ידיעתי, מארק ואנדי לא הורשו‬ ‫לרדת לקומה -17,‬
‫וזה הפריע להם מאוד.‬
‫אני זוכרת שחשבתי כמה מוזר‬
‫שהוא פעל לקרב את פרנק‬
‫יותר מאשר את הבנים שלו.‬
‫ברני אמר להם, למעשה,‬
‫"אני אטפל בחלק שלי ואתם בשלכם.‬ ‫אל תתחבו את האף."‬
‫אפילו הבנים שלו‬ ‫לא היו יכולים להטיל בו ספק.‬
‫מסוף המאה ה-19 לפחות,‬
‫הסמל להצלחה אמיתית בוול סטריט‬ ‫ובעולם הפיננסי בניו יורק היה‬
‫היכולת לשחק גולף כל החורף.‬
‫לנסוע למקום חמים ושמשי,‬
‫להתרחק מהקרח והבוץ בניו יורק.‬
‫ברני ורות' אהבו את פאלם ביץ',‬
‫שהייתה אחת המובלעות היוקרתיות ביותר‬
‫לאורך חופיה המזרחיים של פלורידה.‬
‫הם קנו שם בית,‬
‫והתחילו לקחת חלק‬ ‫בחיי החברה העונתיים בפאלם ביץ'.‬
‫וברני ורות' התקבלו כחברים‬ ‫ב"קאנטרי קלאב של פאלם ביץ'".‬
‫ה"קאנטרי קלאב של פאלם ביץ'",‬ ‫שלא כמו מועדונים מתחרים וותיקים יותר,‬
‫היה פתוח ליהודים וללא-יהודים.‬
‫אז רוב המשפחות היהודיות שם היו חברות בו.‬
‫הרבה מאנשי הקהילה שלי‬ ‫היו חברים ב"קאנטרי קלאב של פאלם ביץ'".‬
‫הגעתי לאמריקה אחרי שהייתי דיסידנט,‬ ‫או "סירובניק" כפי שכינינו זאת אז.‬
‫אני מבריה"מ לשעבר במקור.‬
‫כשהגשתי מועמדות לתפקיד הרב‬ ‫בבית הכנסת עמנואל,‬
‫הם שאלו, "רבי, יש לך טוקסידו?"‬
‫אמרתי, "מה? שכרתי טוקסידו כמה פעמים בחיי".‬
‫הם אמרו, "לא, אתה צריך‬ ‫חליפת טוקסידו אחת לפחות,‬
‫"כי תשתתף בהרבה אירועים לגיוס כספים."‬
‫כי פאלם ביץ' היא אחד המרכזים‬ ‫החשובים בעולם לגיוס כספים,‬
‫כולל למטרות יהודיות.‬
‫למיטב הבנתי,‬
‫כדי להצטרף למועדון,‬ ‫עליך להראות שאתה תורם לצדקה,‬
‫בנוסף ל-300 אלף דולר‬ ‫שלא יוחזרו אליך לעולם.‬
‫זה רק כדי להצטרף,‬ ‫כדי להראות, "כן, אני מאמין במועדון הזה".‬
‫אז לגיוס כספים יש חלק חשוב מאוד‬ ‫בחיים בפאלם ביץ',‬
‫וסביר להניח שבגלל זה הוא הגיע לכאן.‬
‫זו שאלה מעניינת.‬ ‫מדוע ברני מיידוף בחר בפאלם ביץ'?‬
‫הוא לא נסע לעמק הסיליקון.‬
‫הוא לא נסע לבדפורד, ניו יורק,‬ ‫או לסקרסדייל.‬
‫בפאלם ביץ', היהודים הורשו‬ ‫להיות חברים במועדון אחד בלבד,‬
‫ומיידוף גילה‬
‫שזו דרך קלה מאוד לגייס משקיעים חדשים.‬
‫להפוך את זה לבלעדי מאוד.‬
‫ואני זוכר שאנשים אמרו,‬ ‫"בלתי אפשרי להיכנס".‬
‫מישהו היה אומר לו,‬ ‫"אני רוצה להשקיע מיליון דולרים".‬
‫הוא היה מסרב.‬
‫הוא היה דוחה אנשים.‬
‫הוא יצר ריגוש,‬
‫והיה עליך להגיע דרך מישהו‬ ‫שהכיר מישהו שהכיר מישהו,‬
‫ואז אולי הוא היה מסכים לקבל את הכסף.‬
‫הוא עשה לך טובה‬ ‫כשהוא קיבל ממך חמישה מיליון דולרים.‬
‫הוא היה מבריק.‬
‫האם שידלת במכוון לקוחות חדשים כדי שישקיעו?‬
‫לא.‬ ‫-למה לא?‬
‫כי מצבה של החברה היה כזה‬ ‫שכל הזמן דחינו משקיעים.‬
‫מעולם לא שידלנו כדי להכניס כסף חדש.‬
‫למעשה, ניסינו לפעמים להחזיר כספים,‬
‫ונתקלנו בהתנגדות מצד הלקוחות.‬
‫אבי השקיע את כל כספו באמצעות ברני מיידוף.‬
‫ברני מיידוף הרשים אותו מאוד.‬
‫הרשים אותו עמוקות.‬
‫חלומם של יהודים כמו אבא שלי היה‬
‫להרוויח כסף, להשקיע אותו ולחיות על הריבית.‬
‫במקור, אבי, אמי, אחותי ואני‬
‫השקענו סכום מסוים של כסף,‬
‫וקיבלנו תשואה ברבעון הבא.‬
‫אבא שלי אמר, "טוב, בואו נשקיע שוב".‬
‫ואז עירבנו את גיסי ואת אשתי.‬
‫ועד ש-2008 הגיעה,‬
‫הילדים שלי היו מושקעים, האחיינים‬ ‫והאחייניות שלי, וכמה מהילדים שלהם.‬
‫אז זאת הייתה גאוותו של אבי.‬
‫זאת הייתה המורשת שלו, לפרנס את משפחתו,‬
‫והוא היה גאה בזה מאוד.‬
‫לאבי הייתה חבילה של דו"חות‬
‫מהחברה של ברני מיידוף,‬
‫והוא אמר לי, "תסתכלי.‬ ‫תראי כמה כסף את עושה".‬
‫הוא אמר, "הבחור הזה מבריק".‬
‫ואני אמרתי, "אבא, אני לא מבינה.‬
‫"איך זה שכולם מקבלים‬ ‫שמונה אחוזים, שבעה אחוזים,‬
‫"ואתה מקבל 15?"‬
‫והוא אמר את המשפט הנדוש,‬
‫"אל תטרידי בכך את ראשך הקטן והיפה."‬
‫היו לו נהלים ושיטות שנראו לי מוזרים.‬
‫כשהוא רכש לכאורה מניות מכל החברות האלו,‬
‫האישור על הרכישה הגיע‬ ‫רק שבועיים-שלושה מאוחר יותר.‬
‫לא פקפקנו בכך אבל האישור תמיד הגיע באיחור.‬
‫והיה קשה מאוד לדבר איתם.‬
‫בעקרון, אחד הכללים שלמדנו בשלב מוקדם היה‬
‫שהוא דומה מאוד ל"נאצי של המרק".‬
‫סליחה, אני חושב ששכחת את הלחם שלי.‬
‫אתה רוצה לחם?‬ ‫-כן, בבקשה.‬
‫שלושה דולרים!‬
‫מה?‬ ‫-לא תקבל מרק!‬
‫"אם תשאל יותר מדי שאלות, לא תקבל מרק.‬
‫"אחזיר לך את ההמחאה שלך." כך זה היה.‬
‫הלקוחות לא היו מתקשרים‬ ‫ומבקשים לדבר איתי על הדו"חות שלהם.‬
‫זה לא היה משהו שדנתי בו עם הלקוח.‬
‫לו התקשרו ואמרו, "אני רוצה את כספי בחזרה",‬
‫אמרתי, "אם אתה מאלץ אותי למכור, אני אמכור.‬
‫"אעביר לך את הכסף ואל תחזור."‬
‫ואנשים אמרו, "לא, זה בסדר.‬
‫"כל מה שאתה עושה, זה בסדר, רק תמשיך ככה."‬
‫אז הם נכנסו למשהו שצבר הישגים בעבר.‬
‫העסק פעל כבר 10-15-20 שנה כשהם נכנסו.‬
‫אז למה להטיל בו ספק?‬
‫האם אנשים בטחו בו יותר‬ ‫מפני שהוא היה יהודי?‬
‫כן, אולי היה בכך מרכיב של "הוא אחד משלנו.‬
‫"הוא תורם לחברה, לקהילה."‬
‫אבל יש להכיר את ההיסטוריה היהודית.‬
‫היהודים לא היו רצויים ברוב המקומות בעולם,‬
‫ובמיוחד לא בפאלם ביץ'.‬
‫במשך שנים רבות,‬
‫אי אפשר היה לקנות בית‬ ‫או להתקבל לאחד המועדונים,‬
‫ואפילו בבתי מלון ידועים‬ ‫עד שנות ה-60. 65, אני חושב.‬
‫היה שלט, "אין כניסה ליהודים ולכלבים".‬
‫ובגלל עניינים חברתיים, לא דתיים,‬
‫חברי הקהילה היהודית‬ ‫למדו להקים חומה סביב עצמם.‬
‫הם לא היו נגד אנשים אחרים,‬
‫הם רק לא האמינו שהם יזכו ליחס הוגן.‬
‫הם סמכו על ברני‬ ‫כי כל מי שהם הכירו סמך על ברני.‬
‫ולא עלה על דעתם שאחד משלהם ירמה אותם.‬
‫אני זוכרת שפקידת הקבלה‬ ‫התקשרה אליי פעם אחת‬
‫ואמרה, "את לא תאמיני.‬ ‫הגיעו לכאן שתי נשים מבוגרות,‬
‫"והן רצו לפגוש את ברני, והוא יצא,‬
‫"ואפשר לחשוב שהן פוגשות כוכב קולנוע."‬
‫כמה מהם היו אנשים מבוגרים מתוקים מאוד.‬
‫אני מניחה שהוא היה כמו…‬
‫הוא היה כמו הבן היהודי שלהם.‬
‫הוא דאג להם, השקיע את כספם.‬
‫הם העריצו אותו.‬
‫גם אני.‬
‫היו ביניהם אנשים עשירים,‬
‫ואנשים שלא היו עשירים‬ ‫ואלו היו כל חסכונותיהם,‬
‫אבל לא יהודים בהכרח, אלא כולם.‬
‫בשלב הזה, חברת יעוץ ההשקעות של ברני‬
‫התרחבה בעיקר מפה לאוזן,‬
‫והמשיכה לגדול עוד ועוד.‬
‫אז ברני אסף שמות‬
‫וחדר לחוגים עשירים יותר.‬
‫זה אפשר לו להתחבר‬ ‫לעולם המתפתח של קרנות הגידור.‬
‫השם המקורי של קרנות הגידור‬ ‫היה "קרנות מגודרות".‬
‫וקרן מגודרת הייתה פשוט קרן‬
‫שלא הימרה רק על עלייה בערך המניות.‬
‫היא הרוויחה בשוק אם המחירים ירדו.‬
‫אז גידרת את ההימור שלך.‬
‫קרנות הגידור קיימות כבר זמן רב,‬
‫אבל בשנות ה-80 וה-90,‬
‫התרחש שינוי משמעותי‬ ‫בעולם המשקיעים הקמעונאיים.‬
‫זאת התקופה שבה חברות הזנק‬ ‫מעמק הסיליקון החלו למשוך עניין,‬
‫ומנהלי קרנות נאמנות החלו להגיד,‬
‫"אני יכול להרוויח הרבה יותר‬ ‫מניהול קרן גידור."‬
‫אבל ככל שזה נעשה פופולרי יותר,‬
‫כשכל אחד חשב שגם הוא יכול לנהל קרן גידור,‬
‫האסטרטגיה הקלאסית המקורית‬ ‫של גידור ההשקעה‬
‫נעלמה כלא הייתה.‬
‫הם בסך הכול אספו כסף למאגר אחד‬
‫והשקיעו אותו‬ ‫באמצעות מישהו כמו ברני מיידוף.‬
‫ג'פרי טאקר, שהיה בעבר מאסדר‬ ‫בוועדה לניירות ערך ולבורסות,‬
‫וולטר נואל,‬
‫אריסטוקרט וול סטריט טיפוסי,‬ ‫שטופח באוניברסיטת יוקרה,‬
‫הקימו יחד את קרן הגידור‬ ‫"פיירפילד גריניץ'".‬
‫וחמו של ג'פרי טאקר הכיר את מיידוף,‬
‫וחיבר ביניהם.‬
‫אז וולטר נואל וג'פרי טאקר ביקרו את ברני,‬
‫ואת יד ימינו של ברני, פרנק דיפסקאלי.‬
‫מיידוף הסביר להם‬ ‫את אסטרטגיית ה"ספליט-סטרייק" שלו.‬
‫בעגה של וול סטריט, זה נקרא "מרווח שור".‬
‫זו אסטרטגיה שאפשרה לרכב על שוק הפרים,‬
‫אבל קבעה רצפת מחירים להפסדים‬
‫כדי לוודא שההפסדים לא גדולים מדי.‬
‫וזה מה שברני התחיל לשווק.‬
‫ברני הציג את זה, במכוון, כמורכב מאוד,‬
‫אבל נדמה שזה סיפק עבורם‬ ‫את מה שהם רצו לקבל מברני,‬
‫תשואות עקביות.‬
‫אבל מה שמשך אותם באמת‬
‫היה משהו שלא נראה מעולם קודם‬ ‫בעולם המתפתח של קרנות הגידור.‬
‫מבנה שכר הטרחה היה מפתה מאוד.‬
‫הכלל היה שתיים ו-20.‬
‫חברת הניהול, כלומר "פיירפילד גריניץ'",‬
‫תקבל שני אחוזים מכל ההשקעות כבר בהתחלה.‬
‫זהו השכר השנתי על ניהול הכסף שלך.‬
‫ואז, הם יקבלו 20 אחוז מהרווחים‬ ‫שהם השיגו עבורך.‬
‫בעולם רגיל, כמנהלי כספים רגילים,‬
‫וולטר נואל וג'פרי טאקר‬ ‫היו צריכים להתחלק בשכר הטרחה שלהם,‬
‫שכר הטרחה שהם גובים מהמשקיעים, עם מיידוף.‬
‫אבל מיידוף לא דרש זאת.‬
‫מיידוף אפשר להם לקבל את שכר הטרחה במלואו‬
‫ולשלם לו רק עמלות‬
‫על העסקאות שהוא ביצע עבורם לכאורה.‬
‫לקרוא לזה "יוצא דופן" יהיה לשון המעטה.‬
‫זה היה חסר תקדים.‬
‫זאת הייתה ההצעה המפתה ביותר‬
‫שמנהל קרן גידור יכול לקבל.‬
‫יש לציין לזכותו של ג'פרי טאקר‬ ‫שהוא העלה שאלות.‬
‫הוא היה אחראי לבדיקת הנאותות.‬
‫אבל עד אז, ברני אימץ‬ ‫את האסטרטגיה שתשרת אותו כל כך טוב.‬
‫"אם יש לכם כל כך הרבה שאלות,‬ ‫אולי עדיף שתעזבו עם הכסף שלכם.‬
‫"אין לי זמן לזה."‬
‫וכך, "פיירפילד גריניץ'" החליטו להשקיע‬ ‫באמצעות ברני מיידוף.‬
‫"פיירפילד גריניץ'" היו למעשה‬ ‫לקוחות קרן הגידור הגדולה הראשונה של ברני.‬
‫עבדתי אצל וולטר נואל,‬ ‫מייסד "פיירפילד גריניץ' גרופ",‬
‫מ-1987 עד 1998.‬
‫אני חושבת שוולטר נואל ומשפחתו‬ ‫היו יומרניים מאוד.‬
‫בתחילת דרכו של וולטר,‬
‫הוא ניסה להעמיד פנים שהוא עשיר‬ ‫כי הם רצו להתקבל לחברה הגבוהה.‬
‫שמעתי שהוא מחזר‬ ‫את המשכנתה שלו פעם אחר פעם.‬
‫הוא השכיר את ביתו כדי לממן חופשה באירופה.‬
‫הוא כיסח את הדשא בעצמו לזמן מה.‬
‫וחמותו נתנה לאשתו כסף כל חודש כדי לעזור.‬
‫אבל וולטר ידע למכור את עצמו היטב.‬
‫הוא ניהל אורח חיים שאפתני מאוד.‬
‫לכן הוא דאג להיות חבר במועדונים הנכונים‬ ‫והוא היה חברותי מאוד,‬
‫והשקיע הרבה בקשרים עם אנשים.‬
‫חשבתי לעצמי, "טוב, זה לא מזיק. אז מה?"‬
‫ואז, ברני מיידוף נכנס לתמונה,‬
‫והכול פשוט התפוצץ.‬
‫זה היה כמו למצוא את האווזה‬ ‫שמטילה ביצי זהב.‬
‫הכסף התחיל לזרום במהירות ובסכומים גדולים.‬
‫והוא הפסיק לכסח בעצמו את הדשא,‬ ‫הפסיק להשכיר את הבית שלו.‬
‫ברני חווה מפולת של כספים‬ ‫שהגיעו מעולם קרנות הגידור.‬
‫חלק מזה היה המבנה הזוהר והמסקרן‬
‫של משפחת וולטר נואל.‬
‫היו לו חמש בנות מהממות.‬
‫כל אחת מהן התחתנה עם האצולה העשירה‬
‫במקומות שונים בעולם.‬
‫אחת מהן התחתנה עם יורש לטיני-אמריקאי,‬
‫אחרת התחתנה עם משקיע שווייצרי‬
‫בעל קשרים טובים‬ ‫באמריקה הלטינית ובמזרח התיכון.‬
‫- פיירפילד גריניץ' גרופ -‬
‫אז בזכות "פיירפילד גריניץ'"‬ ‫וכל החתנים האלו,‬
‫ברני זכה באמינות בין-לאומית מיידית,‬
‫ובגישה לכסף מזומן גלובלי.‬
‫נדרש לי זמן רב להבין‬
‫מה מיוחד כל כך בעסקאות של ברני מיידוף.‬
‫ואז, אחד הלקוחות של וולטר‬ ‫רצה לראות את המניות שבתיק ההשקעות.‬
‫אז הוא נתן לי שבעה דפים‬
‫שהודפסו במדפסת סיכות,‬
‫על נייר דק ובאיכות דיו ירודה מאוד.‬
‫וחשבתי לעצמי, "איזו חברה זולה".‬
‫כלומר, נראה היה כאילו הוא עובד ממרתף הבית,‬
‫מוקף בקירות לבנים.‬
‫דף חשבון לא נראה ככה,‬
‫כי כל דו"ח שמגיע מבנק,‬
‫מחברת מסחר, מחברת אשראי,‬
‫מודפס על נייר משובח עם לוגו גדול וצבעוני,‬
‫והרבה אותיות קטנות,‬
‫ומספר טלפון להתקשר אליו‬
‫אם יש בעיה או עולה שאלה כלשהי.‬
‫בדו"חות של מיידוף לא היה דבר מזה.‬
‫קרנות הגידור היו חשובות להונאה של מיידוף‬
‫כי זאת הייתה דרך להזרים כסף.‬
‫אז קרנות הגידור היו למעשה קרנות מזינות.‬
‫הם אספו כספים ממשקיעים אחרים,‬
‫והעבירו את הכסף הזה,‬ ‫מטעם המשקיעים שלהם, למיידוף.‬
‫אז השאלה היא עד כמה‬ ‫מנהלי קרנות הגידור האלו שיתפו פעולה,‬
‫או אם הם העלימו עין,‬
‫תחבו את הראש לחול ואמרו,‬
‫"כל עוד אני מקבל את התשואות,‬ ‫לא אעלה שאלות נוספות."‬
‫אבל עולה בהחלט השאלה‬
‫על מה הם חשבו באותה עת,‬
‫כשהם השקיעו באמצעות ברני מיידוף.‬
‫אז מר מיידוף הבטיח לכמה‬ ‫מהלקוחות הפרטיים הגדולים‬
‫אחוז גבוה יותר של תשואה.‬
‫אפשר לומר שהם היו "ארבעת הגדולים".‬
‫היו לך הסכמים עם נורמן לוי,‬
‫קארל שפירו…‬ ‫-נכון.‬
‫עם ג'פרי פיקוור?‬ ‫-כן.‬
‫ועם סטנלי צ'ייס?‬ ‫-כן.‬
‫היו לי יחסים מיוחדים מאוד‬ ‫עם ארבעת הלקוחות הגדולים, בסדר?‬
‫פיקוור היה שונה קצת.‬
‫שאלתי את מיידוף אם הוא חושב‬ ‫שמישהו מהמשקיעים הגדולים שלו‬
‫ידע מה הוא עשה.‬
‫והשם היחיד שהוא העלה היה פיקוור.‬
‫הוא אמר, "אני חושב שהוא ידע.‬
‫"לא דיברנו על זה מעולם, לא התעמתנו."‬
‫- העשירים שבעשירים -‬
‫ג'פרי פיקוור היה לקוח ותיק של מר מיידוף‬
‫במשך יותר מ-30 שנה.‬
‫הוא היה עורך דין, הוא היה רואה חשבון,‬
‫שהתחיל את הקריירה שלו במכירת מקלטי מס.‬
‫פיקוור הוא מעין דמות מסתורית.‬
‫הוא השקיע יותר מ-600 מיליון דולר‬ ‫בחשבון שלו אצל מיידוף.‬
‫ואז, בין 1998 ל-2003,‬ ‫פיקוור התחיל למשוך כספים.‬
‫וסכומי הכסף שהוא משך היו מדהימים למדי.‬
‫מאות מיליוני דולרים במשיכה אחת.‬
‫מיליארד דולרים בשנה מסוימת אחת.‬
‫זה בטח הקשה מאוד על ברני.‬
‫היה עליו לגייס את הכסף‬ ‫כדי לכסות את המשיכות של פיקוור. למעשה,‬
‫בשלב מסוים, כל הכסף ש"פיירפילד גריניץ'",‬ ‫הקרן המזינה,‬
‫העבירה לידיו של ברני,‬
‫ברני העביר לג'פרי פיקוור.‬
‫כשבוחנים את היחסים ביניהם לאורך השנים,‬
‫פיקוור משך שבעה מיליארד דולרים‬ ‫מחברת יעוץ ההשקעות של ברני.‬
‫עם זאת, ברני נהפך תלוי לחלוטין בפיקוור,‬
‫כי בעוד שפיקוור משך מיליארדי דולרים,‬
‫הוא גם הכניס כספים,‬ ‫גם אם לתקופת זמן קצרה,‬
‫כשההונאה הייתה נתונה‬ ‫תחת איום תקופתי של מחסור בכספים,‬
‫וחילץ את מיידוף ברגעים שהוא היה זקוק לכך.‬
‫כתוצאה מכך, פיקוור יכול היה לסחוט את ברני.‬
‫הוא היה גם "הגואל" של ברני‬
‫וגם האויב המר ביותר שלו,‬
‫כי ברני, כחולה שליטה קיצוני,‬
‫אפשר למישהו אחר לשלוט בו.‬
‫למשל, בעוד שפיקוור משך מהעסק‬ ‫רווחים ממשיים בכסף מזומן,‬
‫הוא היה דורש מאנט בונג'ורנו הפסדים כוזבים,‬
‫והיה אומר לה מפורשות, "אני צריך הפסדים.‬
‫"סוף השנה הגיע‬ ‫ואיני רוצה לדווח על הרווחים",‬
‫והם היו מייצרים הפסדים כוזבים‬
‫כדי שהוא לא יצטרך לשלם מסים‬ ‫על הכסף שהוא משך.‬
‫שאלתי את ברני,‬
‫"מדוע הרשית לעצמך‬ ‫להיות נתון תחת חסדו של האיש הזה?"‬
‫הוא אמר, "ג'ים, אתה מכיר את הביטוי‬
‫"'שמור את חבריך קרוב‬ ‫ואת אויביך קרוב יותר'."‬
‫החשד של ברני היה‬
‫שג'פרי פיקוור הבין מה הוא עושה,‬
‫הבין שברני לא יכול לסרב לו,‬
‫והחליט לחלוב את החשבון שלו אצל מיידוף‬ ‫כמה שרק אפשר.‬
‫ואכן, איש לא הרוויח יותר כסף,‬
‫איש לא התעשר מהונאת הפונזי של מיידוף‬
‫יותר מג'פרי פיקוור, אפילו לא מיידוף.‬
‫הודיתי שעשיתי דברים מביכים ושגויים‬
‫שאני מתחרט עליהם,‬
‫אבל עשיתי אותם בעצמי.‬
‫איש לא הצמיד אקדח לראשי.‬
‫צריך להבין, שלולא הכרת אותי,‬
‫והכרת את היחסים ביני לבין האנשים האלו,‬
‫ארבעת הלקוחות הגדולים שלי,‬ ‫בהיותם תאבי בצע כפי שהיו,‬
‫מעולם לא רצו לעצור את העסקאות.‬
‫- ניוז קורפוריישן -‬
‫אני כתבת.‬
‫אני מסקרת את המגזר העסקי משנות ה-90,‬
‫והתחלתי לעבוד במגזין "בארונס" ב-2000.‬
‫רציתי לכתוב יותר על קרנות גידור‬
‫שהיו אז עניין גדול פחות מאשר כיום.‬
‫יום אחד קיבלתי שיחת טלפון‬ ‫מבחור שהיה מקור טוב שלי,‬
‫והוא אמר, "עלייך לכתוב‬ ‫על קרן הגידור של ברני מיידוף.‬
‫"היא אף פעם לא מפסידה."‬
‫וזה גרם לי לזקוף את אוזניי,‬
‫כי מעולם לא הייתה בהיסטוריה קרן גידור‬
‫שמעולם לא הפסידה בוול סטריט.‬
‫חברות האונליין היו‬ ‫מהמפסידות הגדולות בוול סטריט השבוע,‬
‫והטבח רק מתחיל.‬
‫חברות משגשגות שמכרו בעבר מניה ב-30-50 דולר‬
‫מוכרות כעת בדולרים בודדים.‬
‫בתחילת שנות ה-2000,‬
‫בועת הדוט-קום התפוצצה,‬
‫אז שוק המניות היה בצניחה.‬
‫באותה עת,‬
‫קרן הגידור של ברני מיידוף‬ ‫המשיכה להרוויח כסף בעקביות,‬
‫מה שהיה מוזר.‬
‫מדוע קרן הגידור המסוימת שלו‬ ‫היא היחידה שממשיכה להרוויח?‬
‫אז רציתי לדעת יותר‬ ‫על קרן הגידור של מיידוף.‬
‫- פיירפילד סנטרי בע"מ -‬
‫כחלק מהתחקיר שביצעתי,‬
‫מצאנו מסמך הצעה של "פיירפילד גריניץ'".‬
‫מסמך הצעה הוא למעשה‬
‫תשקיף או הצעה להשקעה‬
‫שהקרן נותנת ללקוחות פוטנציאליים‬
‫כדי להסביר את אסטרטגיית הסחר שלה.‬
‫אז באביב 2001,‬
‫אפשר היה לגשת ישירות לבורסה‬
‫ולרדת לקומת המסחר,‬
‫וראיינתי סוחרים, "שמעתם על הבחור הזה?‬
‫"מישהו עשה עסקים עם קרן הגידור העשירה הזאת‬
‫"שברני מיידוף מנהל?"‬
‫והדבר המוזר היה שאיש לא סחר איתם.‬
‫והתחלתי לשאול בבנקים פרטיים,‬
‫"יש לכם לקוחות עשירים‬ ‫שמשקיעים בקרן הגידור הזאת?"‬
‫ולאורך אותה תקופה,‬
‫התחלתי להבחין בדברים מוזרים מאוד.‬
‫למשל, כשראיינתי לקוחות‬ ‫של בנק פרטי מסוים, הם אמרו,‬
‫"נמסר לנו שאנחנו יכולים‬ ‫להשקיע בקרן הגידור של ברני‬
‫"אבל אסור לנו לספר שהוא מנהל הכספים."‬
‫מדובר בדגל אדום כשמנהל הכספים שלך אומר לך,‬
‫"אל תגלי לאיש שאני מנהל את כספייך",‬
‫כי רוב מנהלי תיקי ההשקעות‬ ‫רוצים להתרברב בתשואות שלהם.‬
‫אכלתי צוהריים עם מישהו שעבד ב"מריל לינץ'",‬
‫והוא היה מעין בנקאי של עשירים, והוא אמר,‬
‫"אני לא יכול לראות את הספרים,‬ ‫אני לא יכול לבצע בדיקת נאותות,‬
‫"אבל אם אגיד ללקוחות שלי‬
‫"שאני רוצה להוציא אותם מקרן מיידוף,‬
‫"הם יפטרו אותי."‬
‫התרחיש הזה חזר על עצמו שוב ושוב.‬
‫כחלק מהסיקור,‬ ‫פניתי גם ל"פיירפילד גריניץ'",‬
‫ושוחחתי עם ג'פרי טאקר.‬
‫והוא ביטל את דבריי ואמר,‬
‫"אין סיבה לכתוב מאמר. זוהי קרן פרטית.‬
‫"היא לא פתוחה לקמעונות או לעסקים קטנים,‬
‫"ו'בארנוס' הוא מגזין שמיועד לציבור הרחב."‬
‫אבל היו משקיעים שהתרחקו ממיידוף.‬
‫"גולדמן זאקס" למשל,‬
‫"האחים סלומון".‬
‫הם סירבו לעשות עסקים עם מיידוף.‬
‫הם אמרו, "אנחנו לא מבינים את זה.‬ ‫יש בזה משהו מוזר."‬
‫אז ציפיתי שיהיה לי קל להשיג ראיון עם ברני‬
‫כי רוב מנהלי הכספים רוצים להתראיין.‬
‫זה נתפש כהישג בקריירה‬
‫אם מתפרסמת עליך כתבה ב"בארונס".‬
‫אבל לא הצלחתי להגיע אליו.‬
‫ניסיתי בדלת האחורית, בדלת הקדמית.‬
‫לא הצלחתי לשכנע את האיש להתראיין.‬
‫נותרו כמה ימים לפרסום הכתבה,‬
‫והשארתי הודעה‬
‫ש"הכתבה עומדת להתפרסם‬ ‫בין אם תדבר איתי ובין אם לא".‬
‫ו…‬
‫בום, הוא ענה לטלפון.‬
‫עד כמה שאני זוכרת,‬ ‫ברני מיידוף היה חלק לשון.‬
‫הוא נשמע מופתע מכך שהתעניינתי בקרן שלו.‬
‫הוא ניסה לנפנף אותי, והוא אמר,‬
‫"אני לא יכול להסביר את האסטרטגיה שלי‬ ‫כי מדובר בקניין."‬
‫למעשה, הוא ליטף את ראשי ושלח אותי לדרכי.‬
‫ומפני שלא קיבלתי ממנו תשובה,‬
‫יכולנו רק להעלות את השאלות.‬
‫איך הוא עשה את זה? איך הוא הרוויח כסף?‬
‫מה האסטרטגיה?‬
‫מדוע הוא אומר לאנשים‬ ‫לא לספר לאף אחד שיש לו קרן גידור?‬
‫למה הוא מוותר על שכר טרחה?‬
‫תחושת הבטן שלי אמרה שמשהו לא תקין,‬
‫אבל זה כל מה שהיה לי באותה עת.‬
‫אחרי שהכתבה התפרסמה, במאי 2001, חשבתי,‬
‫"יש! זכיתי בפוליצר."‬
‫אבל איש לא התקשר.‬
‫חשבתי שתהיה אולי תגובה זועמת‬
‫מברני או מעורכי הדין שלו,‬
‫אבל הדממה הייתה מוחלטת.‬
‫לא ידעתי‬
‫שברני הגיע לקומת המסחר שלו‬ ‫עם העתק מהכתבה שלי ואמר,‬
‫"האישה הזאת טיפשה.‬
‫"אני לא רוצה לשמוע מילה על זה.‬ ‫אלו קשקושים, בואו נמשיך הלאה."‬
‫אמרתי לברני, "אבל זה פורסם בעיתון.‬ ‫אנשים ידברו על זה".‬
‫הוא אמר, "אנחנו לא דנים בזה".‬
‫ברני לא אהב להיות מקושר לפרסום שלילי.‬
‫בכל פעם שעיתונאי התקשר,‬ ‫או שהתפרסמה כתבה על ברני,‬
‫הוא נלחץ מאוד.‬
‫- שלושה אסטרטגים לא מבינים‬ ‫איך מיידוף מייצר רווחים כאלו. -‬
‫כזה הוא היה.‬
‫מבחינתו, אם לא מדברים על זה,‬
‫זה בסדר, זה לא אמיתי.‬
‫זהו זה. אף מילה.‬
‫- מיידוף קורא לטענות "מגוחכות". -‬
‫עד אביב 2001,‬
‫ברני מיידוף הצליח‬ ‫להשאיר את עסק יעוץ ההשקעות שלו‬
‫מתחת לרדאר הציבורי כמעט לגמרי.‬
‫הוא וידא שהכול ייעשה בשקט, בצללים, בהיחבא,‬
‫עד הפרסום התקיף יותר במגזין "בארונס".‬
‫חשוב לציין‬
‫שברני מיידוף לא הואשם בכתבה‬ ‫בפעילות לא חוקית,‬
‫אבל היא כן עוררה שאלות בקרב המשקיעים.‬
‫אחרי פרסום המאמר שלי,‬
‫ג'פרי טאקר מ"פיירפילד גריניץ'" נבהל מאוד.‬
‫הוא החל לפקפק.‬
‫אז הוא דרש פגישה.‬
‫זה היה רגע עדין גם עבור ג'פרי טאקר‬ ‫וגם עבור ברני מיידוף‬
‫כי היחסים ביניהם היו סימביוטיים מאוד.‬
‫טאקר ו"פיירפילד גריניץ'"‬ ‫השקיעו מיליארדי דולרים,‬
‫וברני היה אמור להשקיע את המיליארדים האלו.‬
‫הפגישה הייתה לא נוחה.‬
‫"ברני, אני צריך לדבר איתך על מה שדווח."‬
‫היה חיוני להרגיע את טאקר,‬
‫אבל מהלך קלאסי של מיידוף היה‬
‫להרגיע אותו בכך שהוא נראה לא מודאג בכלל.‬
‫יד ימינו של ברני, פרנק דיפסקאלי,‬ ‫היה שם לצדו,‬
‫והם הראו לו יומן עסקאות‬
‫שרשומות בו העסקאות השונות‬ ‫שהם ביצעו בחשבון לאורך הזמן.‬
‫טוב, ג'פרי טאקר אינו אדם חסר ניסיון.‬
‫הוא היה מאסדר בעבר, הוא היה עורך דין.‬
‫כל אחד יכול להדפיס מסמכים‬ ‫שמציינים עסקאות שבוצעו לכאורה.‬
‫הוא דרש יותר.‬
‫ואז ברני ופרנק הדליקו את המחשב‬
‫והראו לו חשבון בחברת אסדרה בשם די-טי-סי,‬
‫"דפוזיטורי טראסט קומפני".‬
‫מדובר למעשה בחשבון בנק‬ ‫עבור כל סוחר במניות בוול סטריט.‬
‫הם אמרו, "אם אתה באמת חושש לכסף שלך,‬
‫"דע שיש לנו חשבון כזה ותוכל‬ ‫לבדוק את תיק ההשקעות שלך בכל רגע."‬
‫ברני אמר, "תבחר מניה מאחת העסקאות האלו.‬
‫"איזו מניה היית רוצה לבדוק?‬
‫"בוא נבדוק את המניות של איי-או-אל. בסדר."‬
‫פרנק הקיש על המקלדת,‬
‫ועל המסך הופיע מה שנראה כמו עמוד העסקאות‬ ‫של "פיירפילד גריניץ'" עם איי-או-אל,‬
‫ומספר המניות שהיו רשומות שם‬ ‫היה בדיוק כפי שג'פרי טאקר ציפה לראות.‬
‫אפשר היה לשמוע‬ ‫את אנחת הרווחה שלו בכל העולם.‬
‫הכול שם.‬
‫אין שום סיבה לדאגה.‬
‫והוא הלך משם רגוע ובטוח.‬
‫במציאות, כמובן,‬
‫זאת הייתה רמאות.‬
‫זה היה מצג שווא של חשבון די-טי-סי.‬
‫מה שקרה באמת היה‬
‫שפרנק דיפסקאלי משך פיד אמיתי של המסלקה‬
‫מהחברה החוקית בקומה שמעל,‬
‫והזין לתוכו עסקאות מזויפות‬
‫כדי להעלות את העמוד,‬ ‫להראות אותו לג'פרי טאקר,‬
‫ולהרגיע אותו בעובדה שמניות איי-או-אל שלו‬ ‫אכן קיימות ובטוחות.‬
‫כלומר, הוא יצר העתק מושלם.‬
‫בין מיידוף לדיפסקאלי היו יחסים יוצאי דופן,‬
‫ודיפסקאלי ידע, אינטואיטיבית,‬
‫מה מיידוף צריך,‬
‫ובמה מיידוף יוכל להשתמש‬ ‫כדי להסתיר את ההונאה שלו.‬
‫היה מקרה מדהים אחד‬
‫שבו רואה חשבון של קרן כלשהי‬ ‫ביקש מדיפסקאלי‬
‫לראות רישום עסקה בתאריך אקראי כלשהו,‬
‫ודיפסקאלי אמר, "בטח",‬
‫ואמר, "אנחנו צריכים יומן עסקאות".‬
‫העובדים שלו מיהרו לפעול.‬
‫הם יצרו יומן עסקאות מזויף.‬
‫היומן הודפס על כמות גדולה של דפים,‬
‫אבל רגע, זה נראה נקי ומסודר מדי.‬
‫הם התחילו לשחק עם הדפים‬ ‫כמו עם כדור על חוף הים‬
‫עד שהם נראו משומשים ובלויים מספיק.‬
‫אבל הדפים יצאו זה עתה מהמדפסת.‬
‫זו בעיה.‬
‫אז הם הכניסו אותם לקירור במקרר המשרד.‬
‫וכמובן שזה היה משכנע מאוד‬ ‫מבחינת הרואה חשבון.‬
‫אז רמה כזאת של מלאכת במה,‬ ‫באמת אי אפשר לכנות זאת אחרת,‬
‫התאימה כמו כפפה ליד‬
‫למה שמיידוף היה זקוק לו‬ ‫כדי להרגיע את המשקיעים שלו.‬
‫עוד לפני שמיידוף בעצמו ידע למה הוא זקוק.‬
‫- עשרים בדצמבר, 2016 -‬
‫"אני מצהיר כאן היום‬ ‫שמתחילת שנות ה-90 ועד דצמבר 2008,‬
‫"עזרתי לברני מיידוף ולאנשים אחרים‬
‫"לנהל את ההונאה שפגעה באלפי אנשים.‬
‫"הייתה עובדה פשוטה אחת‬ ‫שברני מיידוף ידע עליה,‬
‫"שאני ידעתי עליה ושאנשים אחרים ידעו עליה,‬
‫"אבל שמעולם לא גילינו ללקוחות,‬
‫"ולא למאסדרים‬ ‫כמו הוועדה לניירות ערך ולבורסות.‬
‫"למעשה, לא בוצעו כלל רכישות‬ ‫או מכירות של מניות בחשבונות שלהם.‬
‫"הכול היה מזויף. הכול היה כוזב.‬
‫"זה היה מעשה רע, והייתי מודע לכך בזמנו."‬
‫ההונאה הזאת נמשכה עשרות שנים.‬
‫אבל לולא התיעוד הקפדני,‬
‫כל העניין הזה היה נחשף מהר מאוד.‬
‫דפי חשבונות,‬
‫אישורי עסקאות,‬
‫דו"חות עבור לקוחות כשהם רצו בהם.‬
‫אפשר היה לעשות זאת רק באמצעות שימוש במחשב.‬
‫ואי אפשר פשוט לקנות תוכנה‬ ‫שתציג עסקאות כוזבות.‬
‫צריך לכתוב תוכנה כזאת כדי שזה יקרה.‬
‫אז מתכנתי המחשבים ג'ורג' פרז‬ ‫וג'רי או'הרה היו חיוניים,‬
‫וסייעו למיידוף‬ ‫לנהל את ההונאה זמן ארוך כל כך.‬
‫ג'רי וג'ורג' לא ניהלו אורח חיים דומה לזה‬
‫שניהלו אנשי הקומה ה-17.‬
‫לפרנק הייתה סירה בשווי שני מיליון דולר.‬
‫לג'ודי היה בית בחוף ג'רזי.‬
‫לא היה להם את כל זה. הם חיו בצניעות למדי.‬
‫אבל הם ידעו שהם עושים משהו רע.‬
‫הם ידעו שהם מזייפים דו"חות,‬
‫ועם הזמן, גברה בהם תחושה של אי נוחות.‬
‫ג'ורג' וג'רי החלו לחשוש מחשיפה‬
‫כי זה היה סיכון עבורם.‬
‫הם התחילו להתעמת עם פרנק דיפסקאלי,‬
‫וזה נהפך לסחיטה קומית כמעט,‬
‫כי הם טענו שעליהם לקבל‬ ‫שכר גבוה יותר עבור עבודתם.‬
‫והם לא רצו שתירשם קפיצה גדולה‬ ‫ופתאומית בשכר שלהם,‬
‫אז הם ביקשו את התשלום ביהלומים.‬
‫פרנק חשב שזה מטורף לגמרי.‬
‫הם ממש ניסחו פתק וכתבו בו,‬
‫"אנחנו מודאגים מהדו"חות שאנחנו מזינים,‬
‫"ואנחנו חוששים שחיינו עלולים להיות בסכנה",‬
‫והם רצו שזה יופיע ברישומים.‬
‫כתוב, "אמרתי לבוס שלי, פרנק דיפסקאלי,‬
‫"שאיני מוכן לעבוד בפרויקטים‬ ‫שאני חש לא בנוח איתם.‬
‫"אני לא יודע כמה גבוה בסולם החברה‬ ‫יודעים על חוסר הרצון שלי,‬
‫"אבל הידיעה תגיע בקרוב לקומה העליונה.‬
‫"אני חושש לעבודתי, למשפחתי, לעתידי."‬
‫והחתימה היא של ג'ורג' פרז.‬
‫והם פנו עם זה לברני.‬
‫וברני לא הרכין את ראשו ואמר,‬
‫"כן, בסדר, עליתם עליי.‬
‫"קחו מה שאתם רוצים." הוא הגיב בקשיחות.‬
‫הם נכנסו למשרד של מיידוף עם פרנק,‬
‫ואמרו שהם חשים לא בנוח.‬
‫"ובנוסף, אנחנו חושבים שעליך לסגור‬
‫"את העסק לייעוץ השקעות."‬
‫מה שכמובן הצית בברני את הצד הבריוני שלו.‬
‫הוא איים עליהם.‬
‫זה היה מצב עדין מבחינת שני הצדדים‬
‫כי הבחורים האלו לא עובדים ישירות‬ ‫מול ברני באופן שגרתי.‬
‫בנוסף, הם איימו על האיש‬
‫שמנהל את החברה ונחשב לאגדה בוול סטריט.‬
‫עופו מהמשרד שלי. עכשיו!‬
‫בסופו של דבר,‬ ‫מיידוף השתמש בפרנק כדי לנהל משא ומתן,‬
‫ופרנק השיג עבורם עוד כסף.‬
‫הם קיבלו 60 אלף דולר נוספים.‬
‫סכום קטן בתמונה הגדולה של הסיפור הזה.‬
‫סביר להניח שהם היו יכולים‬ ‫לסחוט מברני כל סכום שהוא‬
‫ולהמשיך לעבוד שם.‬
‫הבחורים הסכימו להעלאת שכר ממוצעת למדי,‬
‫וברני הצליח שוב לחמוק ברגע האחרון.‬
‫לעת עתה.‬
‫תרגום כתוביות: דנה סבן‬