Egy hét telt el, mióta Bernie Madoff feladta magát az FBI-nál.
Elképesztően hiteles volt.
- Közismert alkusz. - Ha benne sem bízhatunk…
- A NASDAQ egyik alapítója. - …akkor kiben?
Hogy tudta ezt egyedül felépíteni?
Szinte lehetetlennek tűnik. Biztosan bevont másokat is.
Az már más kérdés, hogy tudták-e, mit csinálnak.
MENJEN BIZTOSRA
A Madoff után való nyomozás egyedülállósága részben abban rejlett,
hogy beismerő vallomással és letartóztatással kezdődött,
de tudtuk, hogy ennél több kell.
Ezért a nyomozásunk során
lementünk a 17. emeletre,
és mikor beléptünk…
leesett az állunk.
Mintha visszacsöppentünk volna a múltba.
Az 1980-as évek közepét idézte.
Régi nagyszámítógépeket találtunk az irodában.
Mindenhol halomban álltak a papírok.
Aktaszekrények és dobozok sorakoztak odabent.
Találtunk bejövő faxokat, melyekben pénzük kifizetését kérvényezték ügyfelek.
Mindenhol dokumentumok hevertek.
Rendetlenség uralkodott,
és éles ellentétben állt a makulátlan 19. emeleti irodával.
Számomra a legemlékezetesebb a mátrixnyomtató volt.
Régi papírokra nyomtattak vele, aminek le lehet szakítani az oldalát.
Ha befektetünk bármelyik brókercégnél,
egyiktől sem fogunk mátrix-nyomtatópapíros kimutatást kapni.
Az egyik asztalon egy halom kartonpapírt találtam.
Kézzel írt oszlopokban vezették a készpénzes tevékenységeket:
a felvétek összegét, a letéteket, a záróegyenlegeket.
Az záróegyenleg négy és fél millió dollár volt.
Már azt is jó nagy összegnek gondoltam.
Amikor jobban megnéztem, láttam, hogy valójában négy és fél milliárd.
És ekkor jöttem rá,
hogy ez nem közönséges fehérgalléros bűntény.
1992 körül kezdtem Madoffnál számítógép-kezelőként dolgozni.
Először az interjú alkalmával jártam az irodában.
Jól sikerült a beszélgetés,
és nagyon elégedett voltam a fizetéssel, amit felajánlottak.
Kétszer annyit fizettek, mint amennyit a FedExnél kerestem,
és nem kültéri munkát végeztem.
Egy szép irodaházban dolgoztam,
és hihetetlenül izgatott voltam,
ugyanakkor szorongtam is, mert nem ehhez voltam szokva.
Kezdetben a 19. emeleten dolgoztam.
Akkoriban minden a 19. emeleten zajlott.
A 19. emelet gyönyörű volt.
Hatalmas ablakok, fekete és szürke berendezési tárgyak.
Aztán a 17. emeletre költöztünk.
A 17. emelet teljesen más volt.
A tisztességtelen befektetési tanácsadó cégének elindításakor
a 17.-re költöztette az ezzel foglalkozókat?
Így van. Az egész tanácsadó céget áthelyeztük a 17. emeletre.
Ez a 90-es években történt.
Éjszakákon át dolgoztam, így beleláttam a kétes ügyletekbe is.
Láttam, hogy hol folytak a gyanús dolgok.
Azt az irodát ketrecnek nevezték.
A ketrecben történt minden.
Odabent sörös üvegek sorakoztak, és akkoriban lehetett bent dohányozni.
Láttam, ahogy részegen betántorognak, majd hátramennek a szeretőikkel.
Voltak, akik kokainoztak is, vagy ilyesmi.
Nagyon elvetemültnek gondoltam. Nem akartam elhinni.
Naiv voltam sok dologgal kapcsolatban,
mivel komoly figurák dolgoztak a lenti irodában,
például Bernie Madoff és Frank.
A befektetési tanácsadó üzletágat,
vagy ahogyan emlegetik, a 17. emeletet
alapvetően Frank DiPascali felügyelte.
Nagyjából mindent ő irányított azon az emeleten.
Kijelenthető, hogy Frank irányította a 17. emeletet?
Igen. Nagyon tehetséges volt, így segített felépíteni a rendszert.
Nagyjából mindent ő intézett.
DiPascaliból ki lehetett nézni,
hogy illegálisan szerencsejátékozik vagy kockázik.
Határozottan okos fickó volt, aki az utcán szedte össze a tudását.
Ha Frank maffiózó lett volna, ő adja ki a parancsot mások megölésére.
Frank olasz származású volt, Queensben lakott.
Én is olasz vagyok, de brooklyni.
Nem tudtam azonosulni vele.
Pedig kellett volna.
De mások voltunk.
Emlékszem, hallottam, hogy Frank egy benzinkúton dolgozott,
mielőtt Madoff felvette.
Az egyetemet sem fejezte be.
Ha valaki egy befektetési tanácsadó céget vezet,
biztosan azt feltételezném, hogy tanult ember.
Így lenne logikus.
Világos volt, hogy Bernie nagyon tiszteli Franket,
Franknek pedig ez jó lehetőség volt arra,
hogy több pénzt keressen, mint amennyit valaha el tudott képzelni,
és hogy úgy éljen, ahogy mindig is akart.
Szerintem egy Howard Beach-i srác
nem engedhetett volna meg egy ilyen jachtot
és egy ilyen Jersey-i házat magának,
ha nem Madoffnak dolgozik.
Ott volt még Annette Bongiorno.
Nem tudom pontosan, Annette mit csinált,
de nagy játékos volt, és elegánsan öltözött.
Mindig csinos volt.
Annette nagyon jól keresett.
Emlékszem, a kis fiókjában rengeteg készpénzt tartott.
Sokszor megkért, hogy vegyek ki pénzt a fiókból,
és rendeljek neki ilyen meg olyan kaját.
Nem kevés pénz lapult a fiókban.
Annette egy queensi munkásosztálybeli nő volt,
aki nemigen végzett iskolát.
Sokakat azok közül, akik a 17. emeleten dolgoztak,
Bernie nagyon fiatalon vett fel, amikor még befolyásolhatók voltak.
Hihetetlenül tisztelték és hűségesek voltak hozzá,
és bármit megtettek, amit kért.
A HŐSÖM
Annette imádta Bernie-t.
Szerintem az életét is feláldozta volna érte.
Odalent irányította a kis csapatát,
és Bernie látszólag nagyon is számított rá,
főleg a nagy ügyfelekkel kapcsolatban.
Térjünk rá Annette-re! Ő Annette Bongiorno?
Igen.
Mik voltak Annette teendői?
Ő kezelte…
a nagy ügyfeleket.
És hány évig dolgozott önnek Ms. Bongiorno?
2016. JÚNIUS 15.
Harmincvalahány évig.
Bernie bármit csinált,
abbahagyta, mikor Annette-tel beszélt.
Emlékszem, akkoriban azt gondoltam, hogy Bernie nagyon vigyáz rá.
Hogy lojális a régi alkalmazottakhoz.
Annette Palm Beachre járt.
Mindig új autóval gurult be.
Ahhoz képest elég jól ment neki,
hogy egy Queensben felnőtt irodista volt.
Mindig nagy volt a sürgés-forgás a 17. emeleti tanácsadó részlegen.
Jöttek-mentek a levelek.
Nyüzsgött az iroda.
Két részre volt osztva. Annette-nek és Franknek megvolt a saját oldala.
Franknél dolgoztak az informatikusok, Jerry O'Hara és George Perez.
Engem Jerry O'Hara felügyelt.
Átnézte a munkámat.
Számítógép-kezelőként nekem kellett kinyomtatnom
a bizonyos részvényekről és értékpapírokról szóló kimutatásokat,
de a nyomtatók csigalassan zakatoltak.
A mátrixnyomtató lassú egy masina volt.
A 17. emeleten egy átlagos napon
nagyjából 700 kimutatást nyomtattam ki egy éjszaka alatt.
Ha problémám akadt nyomtatás közben, felhívtam őket, és elhárították.
Nem mondták, hogy hagyjam reggelre.
Azonnal megjavították.
Ha elmosódott vagy hiba csúszott bele, újra kinyomtattatták,
majd elpostáztuk az ügyfeleknek.
Szigorúan figyeltek minden apró részletre.
Részben azért sem fedtem fel a személyazonosságomat,
mert nem akarok belekeveredni a még folyamatban lévő ügybe.
Tudom, hogy Madoffék csúnyán elbántak jó pár emberrel, akiket sajnálok is,
de velem jól bántak,
és nem tudok róluk rosszat mondani.
Bernie Madoff nem összetett csalást vitt véghez.
Csupán fogta az emberek pénzét,
és azt mondta, befekteti nekik, de nem tette.
A piramisjáték folytatásához és a csalás elkövetéséhez
maroknyi katonájával együtt
hamis ügyleteket hozott létre a befektetési tanácsadó cégében.
Nagyon könnyű fiktív kereskedelmet folytatni,
ha ismerjük a tegnapi árfolyamot.
Mintha egy lóversenyen a tegnapi eredményekre fogadnánk.
Csak be kellett gépelni az árakat.
Az emberek begépelték a múltbéli információkat a számítógépbe,
hogy úgy tűnjön, mintha egy hónapja vettek volna Amazon részvényeket,
és tegnap adták volna el profittal.
George Pereznek és Jerry O'Harának olyan számítógépes programjai voltak,
melyek a hamis ügyleteket átvezették az ügyfeleknek kiküldött kimutatásokra,
hogy valódinak tűnjenek.
A fejtörést az okozta, hogy sok ügyfelet kellett kezelni az ezredforduló környékén.
Közel 5000 ügyfélről van szó.
Egy papírgyár volt.
Ismétlődött a folyamat: begépelték a hamis ügyleteket,
megnézték, milyen a hozam,
megsemmisítették a kimutatásokat,
és új ügyleteket gépeltek be más árakkal, hogy még jobbnak tűnjön a hozam,
majd elpostázták ezeket az ügyfeleknek.
Fontos megjegyezni, hogy Mr. Madoff sosem biztosított elektronikus hozzáférést
ügyfeleinek a számlakivonatukhoz.
Ezt el akarta kerülni, nehogy kiderüljön, mi zajlik a háttérben.
A 17. emelet bizonyos értelemben úgy működött, mint egy bukméker,
és valakinek nyomon kellett követnie a pénzforgalmat.
Jodi Crupi is egy volt azon iskolát nem végzett emberek közül,
akit Bernie a rendszer kulcsfontosságú szereplőjének szánt.
A vége felé az úgynevezett „Jodi számlatömböt” kellett kezelnie.
Ez azt takarta, hogy mindennap összeszámolta
a JP Morgannél vezetett hírhedt 703-as számla
bejövő és a kimenő pénzforgalmát.
A 703-as szám a bankszámla utolsó három számjegyét jelöli,
amit ma már piramisjáték-számlaként ismerünk.
Minden egyes nap végén eljuttatták az egyenleget Bernie-nek,
így pontosan tisztában volt a pénzforgalommal.
Ez fontos volt Madoff számára.
A piramisjátéknál nyilván tudni kell, mennyi pénz van a birtokunkban,
hogy teljesíteni tudjuk az ügyfelek készpénzfelvételét.
Ezért volt olyan fontos Madoff számára a 17. emelet.
Ha el tudjuk hallgattatni azt a maroknyi embert, akit irányítunk,
fent tudjuk tartani négy évtizeden keresztül vagy még tovább a csalást.
A 17. emeleten működő befektetési tanácsadó irodába
kizárólag az ott dolgozóknak volt bejárásuk.
Nekem volt hozzá kártyám, mert Bernie sokszor leküldött.
Senki sem marasztalt, mikor lementem.
Senki sem akart beszélgetni.
A 17. emelet valódi rejtély volt.
Nem tudom, hogy… Akiket ismertem a 19.-ről,
ők sem tudták, hogy mi folyik odalent.
Mi sem beszéltünk a kereskedésről,
és ők sem arról, amit csináltak.
Madoff cége családi vállalkozás volt, és Bernie állt mindennek az élén.
A 19.-en minden kulcspozíciót családtagok töltöttek be.
Az öccse, Peter felelt a jogszabályok betartásáért.
Bernie nagy felelősséget adott Mark és Andy, a két fiatal fia kezébe.
Ők irányították a kereskedést.
A fiai az egyetem elvégzése óta a cégnél dolgoztak.
Mivel Madoff fiai voltak, hallgatnunk kellett rájuk.
Szerintem sokkal jobb tőzsdei kereskedő voltam Marknál,
de nem tudtam vitába szállni vele, mert ő volt Mark Madoff.
Andy azzal viccelődött, hogy ez a nepotizmus központja.
Mark és Andy úgy érezték, ki kell ismerniük az egész céget,
beleértve azt is, amit Bernie a 17. emeleten csinál,
a befektetési tanácsadó üzletágat is, de Bernie nem beszélt róla nekik.
Bernie meghúzott egy határt,
és elválasztotta a fiúkat attól, amit a 17.-en csinált.
Ha jól tudom, Markot és Andyt nem engedték be a 17. emeletre,
és ez nagyon zavarta őket.
Emlékszem, furcsának tartottam,
hogy Bernie-t jobban érdekli Frank bevonása,
mint a saját fiaié.
Bernie lényegében kijelentette,
hogy ezt ő kezeli, ők pedig törődjenek saját dolgukkal.
Még a saját fiai sem tudták megkérdőjelezni.
Már legalább az 1800-as évek óta a valódi siker jele az volt
a Wall Streeten és a New York-i pénzügyek világában,
ha valaki egész télen tudott golfozni.
Ha el tudott menekülni egy meleg helyre
a New York-i latyak elől.
Bernie és Ruth Palm Beachet vették célba,
ami Florida keleti partjának egyik legexkluzívabb enklávéja volt.
Vettek ott egy házat,
és elkezdtek belefolyni Palm Beach szezonális társadalmi életébe.
Bernie-t és Rutht felvették a Palm Beach-i golfklubba.
A Palm Beach-i golfklub, ellentétben néhány régebbi vetélytárssal,
zsidók és nem zsidók előtt is nyitva állt.
A zsidó családok többsége ehhez a golfklubhoz fordult tagságért.
A gyülekezetemből többen is a Palm Beach-i golfklub tagjai voltak.
Szakadárként érkeztem Amerikába. Mifelénk ezt „refusenik”-nek mondták.
A volt Szovjetunióban születtem.
Amikor rabbinak jelentkeztem az Emánu-Él zsinagógába,
megkérdezték, hogy van-e szmokingom.
„Tessék?”, értetlenkedtem. „Egy-két alkalommal már béreltem.”
Azt felelték, legalább egyre szükségem lesz,
mert adománygyűjtésekre fogok járni.
Palm Beach az adománygyűjtések fellegvára.
Zsidó ügyek mellett is kiállnak.
Ebből azt szűrtem le,
hogy a klubhoz való csatlakozáshoz jótékony célú adományt kell felajánlani
a 300 ezer dolláron felül, amit sosem látnak viszont.
Ezt azért fizetik, hogy bebizonyítsák, hisznek a klubban.
Az adománygyűjtés a Palm Beach-i élet fontos része,
és valószínűleg ezért kötött ki itt Madoff.
Érdekes kérdés, hogy Bernie Madoff miért éppen Palm Beachet választotta.
Nem a Szilícium-völgybe ment.
Nem Bedfordot vagy Scarsdale-t vette célba.
Palm Beachen egyetlen klubba vettek fel zsidókat,
és Madoff rájött, hogy így nagyon könnyen szerezhet magának új befektetőket.
Exkluzívnak állította be a cégét.
Úgy rémlik, azt rebesgették, hogy szinte lehetetlen bejutni.
Volt, aki egymilliót akar befektetni, de Bernie nemet mondott rá.
Többeket visszautasított.
Érdeklődést keltett maga körül,
és csak ismerősökön keresztül lehetett hozzá eljutni.
Akkor talán befektette a pénzt.
Szívességet tett azzal, hogy befektette az ügyfél ötmillióját.
Zseniális volt.
Aktívan keresett új ügyfeleket a tanácsadó cégébe?
Nem.
Miért nem?
Mert a cég olyan helyzetben volt, hogy el kellett utasítanunk az ügyfeleket.
Sosem kerestünk új befektetőket.
Ami azt illeti, időnként megpróbáltuk visszafizetni a pénzt,
de ellenállásba ütköztünk az ügyfelek részéről.
Apám minden pénzét Bernie Madoffnál fektette be.
Teljesen lenyűgözte Bernie Madoff.
El sem tudom mondani, mennyire.
Az apámhoz hasonló zsidó emberek álma az volt,
hogy pénzt keressenek, azt befektessék, és a kamatokból éljenek.
Eredetileg csak az apám, az anyám, a húgom és jómagam
fektettünk be pénzt nála,
majd megérkezett a hozam.
Apám azt mondta, hogy fektessünk be még több pénzt.
Ezúttal már a sógorom és a feleségem is befektetett Madoffnál.
És mire 2008-at írtunk, már a gyerekeim,
az unokahúgaim, az unokaöcséim és a gyerekeik is beszálltak.
Apám hihetetlenül büszke volt.
Ezt az örökséget a családjának szánta,
és rendkívül büszke volt rá.
Apám egy rakás kimutatást kapott
Bernie Madoff cégétől.
A kezembe nyomta, hogy nézzem meg a hozamot.
„Zseni ez a fickó”, mondta.
„Apa, én ezt nem értem”, feleltem.
„Hogy lehet, hogy a többi cég 7-8% hozamot ígér,
te pedig 15%-öt kapsz?”
Azt felelte, amit mindig is:
„Ez ne aggassza a te kis csinos buksidat.”
Furcsának tartottam az eljárásmódját és módszereit.
Amikor állítólag részvényeket vásárolt,
két-három hétig nem kaptunk róla visszaigazolást.
Nem kérdezősködtünk, de biztosan nem kaptuk kézhez időben.
Nagyon nehéz volt velük kommunikálni.
Azt elég hamar megtanultuk, hogy Madoff olyan, mint a „levesnáci”.
Elnézést, kenyeret nem kaptam.
- Kér kenyeret? - Igen, kérek.
Három dollár!
- Tessék? - Nem kap levest!
„Ha sok a kérdés, nincs leves. Visszaadom a csekket.”
Pontosan így működött.
Az ügyfelek sosem hívtak fel, hogy átbeszéljük a kimutatásokat.
Ilyesmiről sosem beszéltem az ügyfelekkel.
Ha felhívtak azzal, hogy visszakérik a pénzüket,
azt feleltem, ha erőltetik, hogy fizessek, akkor visszaküldöm a pénzt,
de többé ne keressenek.
Ilyenkor mindenki visszakozott. „Bármit is csinálsz, csak folytasd!”
Olyasvalamibe szálltak be, aminek már volt előzménye.
Öt, 10, 15, 20 éve működött a cég, mikor befektettek.
Akkor miért kételkedjenek?
Az emberek jobban bíztak Madoffban, csak mert zsidó volt?
Igen, talán az is hozzájárult, hogy egy volt közülük.
Úgy vélték, fontos tagja a társadalomnak és a közösségnek.
Ismernünk kell a zsidók történelmét.
A zsidókat sok helyen nem látták szívesen,
főleg Palm Beachen.
Sok éven át
lehetetlen volt házat venni, bejutni bármilyen klubba,
vagy megszállni híres hotelekben egészen a hatvanas évekig, azt hiszem.
Kint díszelgett a tábla: „Zsidók és kutyák kitiltva.”
Ennek nem vallási, hanem társadalmi okai voltak.
A zsidó közösség megtanult falat húzni maga köré.
Nem voltak ellenségesek,
csak kétkedtek benne, hogy tisztességesen bánnának velük.
Bernie-ben megbíztak, mert minden ismerősük bízott benne.
Elképzelhetetlen volt számukra, hogy egy sajátjuk megtévessze őket.
Emlékszem, amikor a recepciós felhívott.
„Ezt nem fogod elhinni”, mondta.
Bejött néhány idős hölgy, akik találkozni akartak Bernie-vel.
Amikor Bernie megjelent, úgy kezelték, mint egy filmsztárt.
Az idős emberek nagyon aranyosak tudtak lenni.
Bernie olyan volt nekik,
mint a zsidó fiuk.
Gondoskodott róluk, befektette a pénzüket.
Csodálták.
Én is csodáltam.
Voltak gazdag ügyfelei, és olyanok is, akik minden megtakarításukat rábízták.
Nem csak zsidók voltak, hanem mindenféle népség.
Ekkorra Bernie befektetési tanácsadó cégének híre
már nagyrészt élőszóval terjedt, és a vállalkozás egyre csak nőtt és nőtt.
Bernie híres befektetőket szerzett,
és egyre befolyásosabb körökben mozgott.
Ez lehetővé tette, hogy kiaknázza
az árfolyamfedezeti alapok fejlődő világát.
A fedezeti alap eredeti neve „árfolyamfedezett alap” volt.
Ez olyan alapot jelent,
ami nem az erősödő részvényeket célozta.
A részvényvásárlás az árak csökkenésekor történt.
Vagyis fedezni lehet vele a befektetést.
A fedezeti alapok már régóta léteztek,
ám a 80-as és a 90-es évek folyamán
drámai átalakuláson ment át a kisbefektetők világa.
A Szilícium-völgyi startupok ekkorra olyan mértékű vonzerőt mutattak,
hogy a profi befektetési alapkezelők azt mondták,
a fedezeti alapokban van az igazi pénz.
Azonban, ahogy egyre népszerűbbé váltak,
az átlagember is úgy gondolta, hogy képes fedezeti alapot kezelni,
így az eredeti, klasszikus stratégia a befektetések fedezésére
ment a kukába.
Csupán összegyűjtötték a pénzt,
és befektették a Bernie Madoff-féléknél.
Jeffrey Tucker, egykori Tőzsdefelügyeleti felügyelő
valamint Walter Noel,
újgazdag Wall Street-i arisztokrata összeálltak,
és megalapították a Fairfield Greenwich nevezetű alapot.
Jeffrey Tucker apósa ismerte Madoffot,
így bemutatta őket egymásnak.
Walter Noel és Jeffrey Tucker felkeresték Bernie-t,
valamint Bernie jobb kezét, Frank DiPascalit.
Madoff elmagyarázta nekik az osztott konverziós stratégiáját.
A Wall Streeten ezt egyszerűen vételi különbözeti ügyletnek hívták.
A stratégia segítségével emelkedő árfolyamú piac idézhető elő,
ám közben korlátot szabunk a veszteség mértékének,
hogy ne kerüljünk mínuszba.
Bernie ezzel kezdett kereskedni.
Bernie szándékosan bonyolultnak állította be,
de Tuckerék látszólag megkapták, amit Bernie-től reméltek:
egyenletes hozamot.
Azonban, ami igazán rabul ejtette őket,
olyasvalami volt, amit még sosem láttak a fedezeti alapok feltörekvő világában:
a díjszabás páratlan volt.
Két számot kellett megjegyezni: kettő és 20.
Az alapkezelő, azaz a Fairfield Greenwich
a befektetett vagyonból két százalékot csippenthetett le.
Ez volt a vagyonkezelés éves díja.
Ezen felül még megkapták az ügyfélnek termelt profit 20%-át.
Egy rendes világban egy rendes vagyonkezelő esetén
Walter Noelnek és Jeffrey Tuckernek
osztozkodnia kellett volna Madoff-fal a díjon, amit a befektetők fizettek nekik.
De Madoff ezt nem követelte meg.
Hagyta, hogy megtartsák a tiszteletdíj egészét,
és csakis jutalékot kellett fizetniük neki
az állítólagosan elvégzett ügyletek után.
Elég erőteljesen alálőnénk azzal, ha ezt szokatlannak neveznénk.
Példátlan volt.
Ez volt a legvonzóbb ajánlat,
amit egy fedezeti alapkezelő kaphatott.
Meg kell hagyni, Jeffrey Tuckernek azért voltak kérdései.
Ő végezte az átvilágítást.
De Bernie ekkor a jól bevált, előnyére szolgáló stratégiát követte.
„Ha ennyi kérdésük van, akkor inkább ne itt fektessék be a pénzüket.
Nekem erre nincs időm.”
Így hát a Fairfield Greenwich úgy döntött, Madoffnál fekteti be pénzét.
A Fairfield Greenwich volt Bernie első nagy fedezeti alapos ügyfele.
A Fairfield Greenwich Group alapítójának,
Walter Noelnek dolgoztam 1987-től 1998-ig.
Úgy gondolom, Walter Noel és a családja nagyon öntelt volt.
Mikor Walter karrierje beindult, gazdagnak próbálta beállítani magát,
mert be akart illeszkedni a felső 10 ezerbe.
Folyamatosan refinanszírozta a jelzáloghitelét.
Kiadta a házát, hogy ki tudja fizetni az európai nyaralásuk költségeit.
Egy ideig saját maga nyírta a füvét.
Az anyósa pedig havonta pénzzel támogatta a feleségét.
De Walter nagyon jól eladta magát.
Törekvő életmódot folytatott.
Tett róla, hogy a megfelelő klubokba járjon.
Társaságkedvelő volt, élvezte az emberekkel való kapcsolatépítést.
Mindezt ártalmatlannak gondoltam. Kinek árthat ezzel?
Aztán megjelent a képben Bernie Madoff,
és ekkor pörgött fel minden.
Megtalálta az aranytojást tojó tyúkot.
Rengeteg pénzt keresett rövid idő alatt.
Már nem ő nyírta a füvet, és a házát sem adta ki.
Bernie megtapasztalta a fedezeti alapok világából beáramló pénzlavinát.
Ennek egy részét a Noel család ragyogó rokonságának köszönhette.
Noelnek öt csodaszép lánya volt.
A lányok a világ más-más pontjának
gazdag arisztokrata családjába házasodtak be.
Egyikük egy latin-amerikai örököshöz ment férjhez,
másikuk egy latin-amerikai
és ázsiai kapcsolatokkal rendelkező svájci befektetőhöz.
A Fairfield Greenwich és Noel vejei által
Bernie azonnal világszintű hitelességre tett szert,
és a világ minden tájáról hozzáfért pénzekhez.
Hosszú időbe telt, míg megértettem,
mi olyan különleges Bernie Madoff ügyleteiben.
Walter egyik ügyfele kíváncsi volt,
milyen részvények szerepelnek a portfólióban.
Walter odaadott nekem hét darab mátrixnyomtatóval nyomtatott papírt.
Az adatok rossz minőségű tintával szerepeltek a vékony papíron.
Gondoltam magamban, hogy milyen ócska egy munka ez.
Úgy tűnt, mintha Bernie a pincéjében állította volna össze.
Egy kimutatás nem így nézett ki,
mert minden banktól, brókercégtől, hitelszövetkezettől származó kimutatást
prémium papírra nyomtattak, nagy, színes logóval ellátva.
Tartalmazott apró betűs részt,
és egy telefonszámot arra az esetre, ha kérdés vagy probléma merülne fel.
Madoff kimutatásáról mindez hiányzott.
A fedezeti alapoknak fontos szerepük volt, hiszen azokból áramlott be a pénz.
Ezek gyakorlatilag feeder-alapok voltak,
melyek pénzgyűjtésre szolgáltak,
és Noelék ezt a pénzt fektették be Madoffnál az ügyfelek nevében.
Tehát a kérdés az, hogy az alapok tudtak-e a csalásról,
vagy szemet hunytak felette, és homokba dugták a fejüket mondván,
míg van hozam, addig nem kérdezősködnek.
Azt a kérdést mindenképpen fel kell tenni,
hogy mi járt a fejükben akkor,
mikor Madoffnál fektették be a pénzt.
Tehát Mr. Madoff néhány nagyobb magánbefektetőjének
magasabb hozamot ígért.
Ők voltak a négy legnagyobb befektetője.
Megegyezett Norman Levyvel és Carl Shapiróval…
Igen.
- Jeffry Picowerrel is? - Igen.
És Stanley Chaisszal?
Igen. Különleges kapcsolatot ápoltam a négy nagy ügyfelemmel.
Picower kilógott a sorból.
Megkérdeztem Madofftól, szerinte tudta-e bárki a nagy befektetői közül, mit csinál.
Picower volt az egyetlen, akinek megemlítette a nevét.
Bernie azt mondta, szerinte ő tudta.
"Sosem beszéltünk róla. Sosem szembesített vele.”
A LEGGAZDAGABB A GAZDAGOK KÖZÖTT
Jeffry Picower hosszú ideje Mr. Madoff ügyfele volt,
akkor már 30 éve.
Ügyvédként és könyvelőként dolgozott,
aki adómenedék értékesítéssel kezdte karrierjét.
Picower rejtélyes alak volt.
Több mint 600 millió dollárt fektetett be Madoffnál,
majd 1998 és 2003 között Picower elkezdte kivonni a tőkét.
Megdöbbentő mennyiségű pénzt vett ki a számláról.
Sok száz millió dollárt egyszerre.
Egyik évben egymilliárd dollárt.
Bernie-nek ezt nehezére eshetett elintézni.
Pénzt gyűjtött, hogy fedezni tudja Picower pénzfelvételeit.
Sőt, egyszer a Fairfield Greenwichnél és a feeder-alapban lévő összes pénzt
arra használta fel, hogy kifizesse Jeffry Picowert.
Ha a kapcsolatuk teljes időtartamát nézzük,
Picower hétmilliárd dollárt vett ki Bernie befektetési tanácsadó cégéből.
Bernie teljes mértékben Picowertől függött,
mert míg dollármilliárdokat vont ki,
volt, hogy be is fektetett, még ha csak rövid időre is,
amikor a piramisjáték átmenetileg pénz szűkében volt.
Kisegítette Madoffot, mikor szüksége volt rá.
Ennek eredményeként Picower képes volt zsarolni Bernie-t.
Egyszerre volt Bernie megmentője,
és titokzatos, dühítő ellensége.
A hatalommániás Bernie
lehetővé tette, hogy valaki irányítsa.
Például, miközben Picower valódi nyereséget vett ki a cégből,
hamis veszteségeket jelentett be Annette Bongiornónak.
Mivel év vége volt, nem csak nyereséget akart elkönyveltetni.
Fiktív veszteséget könyveltetett el,
mert nem akart adót fizetni a kivett összegek után.
Megkérdeztem Bernie-től, hogy miért hagyta kiszolgáltatni magát.
Azt felelte, hogy bizonyára hallottam a következő mondást:
„Tartsd közel a barátaidat, de még közelebb az ellenségeidet.”
Bernie azt gyanította,
hogy Jeffry Picower rájött, mit csinál,
és tudta, hogy Bernie nem mondhat neki nemet,
ezért annyi pénzt vett ki Madoff számlájáról, amennyit csak tudott.
Sőt, senki sem keresett olyan sok pénzt,
senki sem lett olyan gazdag Madoff piramisjátéka által,
mint Jeffry Picower, még Madoff sem.
Elismerem, hogy sok kínos és helytelen dogot követtem el,
és bánom is,
de saját meggyőződésből tettem.
Nem fogtak pisztolyt a fejemhez.
Ha nem ismernek engem és a kapcsolatomat a négy nagy ügyfelemmel,
akkor meg kell érteniük, hogy mennyire mohók voltak.
Nem akarták kivenni a pénzüket.
Újságíró vagyok.
Az 1990-es évek óta írok az üzleti életről,
és 2000-ben kezdtem el dolgozni a Barron's Magazine-nál,
ahol a többet szerettem volna írni az árfolyamfedezeti alapokról,
melyek akkoriban nem voltak olyan elterjedtek, mint manapság.
Egyik nap kaptam egy telefonhívást az egyik megbízható forrásomtól.
Azt javasolta, hogy írjak Madoff alapjáról.
„Sosem veszít pénzt.”
Ez egyből szemet szúrt,
mert a történelem során sosem létezett mindig nyereséges alap a Wall Streeten.
Az online cégek a múlt hét legnagyobb vesztesei a Wall Streeten.
És a vérengzés csak most kezdődik.
Az egykori magas árfolyamú részvények, amelyek 30, 40, 50 dollárba kerültek,
ma csak pár dollárt érnek.
A 2000-es évek elején
kidurrant az internetes cégek lufija.
A tőzsde mélyrepülésbe kezdett.
Eközben Bernie Madoff fedezeti alapja látszólag folyamatosan pénzt termelt,
ami szintén furcsa volt.
Miért pont az ő fedezeti alapja az egyetlen, ami pénzt termel?
Szerettem volna többet kideríteni Madoff árfolyamfedezeti alapjáról.
A kutatásom során
találtunk egy, a Fairfield Greenwichnek szánt jegyzési okmányt.
A jegyzési okmány valójában
csak tájékoztató vagy útmutató volt arról,
hogy az alap mit kínál a potenciális ügyfeleknek,
és elmagyarázta a stratégiát.
Tehát 2001 tavaszán
még be lehetett sétálni a Tőzsdére, fel lehetett keresni a tőzsdeparkettet,
és meg lehetett kérdezni a kereskedőktől, hogy hallottak-e Madoffról,
és hogy beszállt-e bárki a milliárd dolláros fedezeti alapjába.
Furcsa volt, hogy senki sem kereskedett velük.
Elkezdtem körbekérdezni a magánbankoknál,
hogy van-e olyan tehetős ügyfelük, aki befektetett a fedezeti alapba.
A folyamat közben
egyre furcsább dolgokra lettem figyelmes.
Például, amikor leültem beszélgetni az egyik magánbank ügyfeleivel,
elárulták, hogy azt mondták nekik, befektethetnek Madoff fedezeti alapjába,
de titokban kell tartaniuk a kilétét.
Intő jel, mikor a vagyonkezelő megkér,
hogy ne áruljuk el, hogy ő kezeli a pénzünket.
A portfóliókezelők szeretnek kérkedni a hozamokkal.
Elmentem ebédelni egy bankárral, aki a Merrill Lynchnél dolgozott.
Ő a tehetősebb emberek pénzét kezelte.
Azt mondta nekem,
hogy nem nézhet bele a könyvelésbe, és nem vizsgálódhat,
ugyanakkor, ha azt mondaná az ügyfeleinek,
hogy lépjenek ki Madoff alapjából, kirúgnák.
Ugyanez többször megtörtént a találkáim során.
A tényfeltárás során a Fairfield Greenwich-et is felhívtam,
és beszéltem Jeffrey Tuckerrel.
Lerázott azzal,
hogy nincs miről cikket írni, hiszen ez egy magánalap,
így lakossági vagy családi befektetők számára nem elérhető,
a Barron's pedig egy a nagyközönség által olvasott magazin.
De volt olyan befektető, aki kerülte Madoffot.
Például a Goldman Sachs
és a Salomon Brothers.
Ők nem voltak hajlandók Madoff-fal üzletelni.
Nem értették, hogy mi, de érezték, hogy valami nem stimmel.
Azt vártam, könnyű dolgom lesz leülni beszélgetni Bernie-vel,
mert a legtöbb vagyonkezelő alig várta az interjúkat.
A karrierjük elismerésének tekintették,
ha cikket írtunk róluk a Barron's Magazine-ba.
De Bernie-t nem tudtam elérni.
Megpróbáltam szemtől-szemben és kiskapukat keresve is.
Nem tudtam rávenni, hogy interjút adjon.
Pár nap volt hátra a publikációig.
Hagytam egy üzenetet,
hogy akkor is megírjuk a cikket, ha nem nyilatkozik.
És
megcsörrent a telefont.
Úgy emlékszem, hogy Bernie Madoff nagyon udvarias volt.
Meglepettnek tűnt, hogy az alapjáról akarok írni.
Udvariasan lerázott annyival,
hogy nem beszélhet a stratégiájáról, mert titkos.
Tulajdonképpen megpaskolta a fejem, és utamra bocsátott.
És mivel nem kaptam választ tőle,
csak kérdések maradtak bennünk.
Hogyan csinálta?
Hogyan keresett pénzt?
Mi volt a stratégia?
Miért mondja az embereknek, hogy ne beszéljenek a fedezeti alapjáról?
Miért nem szed be tiszteletdíjat?
Éreztem a zsigereimben, hogy valami nem stimmel,
de akkor nem jutottam előrébb.
Miután 2001 májusában megjelent a cikk,
szinte már éreztem a Pulitzer-díjat a kezemben.
Egyetlen telefonhívás sem érkezett.
Azt hittem, kapok majd egy dühös választ
Bernie-től vagy az ügyvédeitől,
de mindenki hallgatott.
Azt nem tudtam,
hogy Bernie megjelent a tőzsdeparkettjén az újságcikkemmel, és kijelentette,
hogy egy idióta vagyok,
és nem akar erről többet hallani, mert az egész csak süket duma.
Mondtam Bernie-nek, hogy benne van az újságban, és beszélni fognak róla.
Kijelentette, hogy erről nem beszélünk.
Bernie sosem szerette, ha rossz reklám született róla.
Ha felhívott egy újságíró, vagy cikket írtak Bernie-ről,
nagyon ideges lett.
Ő már csak ilyen volt.
Azt gondolta, ha nem beszélünk róla,
akkor nem is létezik.
Szó sem eshetett róla.
MADOFF „NEVETSÉGESNEK” NEVEZI A VÁDAKAT
2001 tavaszáig Bernie Madoffnak sikerült
szinte teljesen titokban tartania
a befektetési tanácsadó cégét a nagyközönség előtt.
Mindent csendben, titokban, fű alatt intézett,
egészen addig, amíg a Barron's Magazine nagyszabású cikke meg nem jelent.
Fontos megjegyezni,
hogy a cikk nem vádolta Madoffot semmilyen illegális cselekedettel,
azonban felvetett kérdéseket Tuckerék befektetőiben.
Miután megjelent a cikkem,
Tuckert és a Fairfield Greenwichet a frász kerülgette.
Kétségei támadtak.
Találkozót kért.
Kétséges pillanat volt ez mind Tucker, mind Bernie Madoff számára,
mert szimbiotikus kapcsolatban éltek.
Tucker és a Fairfield Greenwich dollármilliárdokat fektetett be,
amit állítólag Bernie kezelt.
A találkozó kínosra sikerült.
„Bernie, beszélnem kell veled a hírekről.”
Feltétlenül meg kellett nyugtatnia Tuckert,
és Madoffra jellemző volt,
hogy látszólag fikarcnyit sem aggódott.
Bernie jobb keze, Frank DiPascali is vele volt,
és megmutatták Tuckernek a kereskedési főkönyvet,
ami tartalmazta az ügyleteket, melyeket a számlájáról végeztek.
Jeffrey Tuckernek volt tapasztalata.
Egykor felügyelőként és ügyvédként dolgozott.
Bárki kinyomtathat egy köteg papírt, amelyben bizonyos ügyeletek szerepelnek.
Többre volt szüksége.
Ekkor Bernie és Frank bekapcsolta a számítógépet,
és megmutatták Tuckernek, hogy van számlájuk a DTC nevű hatóságnál,
azaz az Értékpapírletéti Társaságnál.
Ez lényegében a Wall Street összes brókerének bankszámlája.
Azt mondták, ha valóban aggódik, hogy hol van a pénze,
akkor bármikor megnézheti a számlán keresztül a portfólióját.
Bernie arra kérte Tuckert, hogy bökjön rá egy ügyletre,
amelyiket meg szeretné nézni.
„Nézzük meg az AOL ügyleteket!” „Már nézzük is!”
Frank leütött néhány billentyűt,
majd megjelent egy oldal, amin látszólag a Fairfield AOL ügyletei szerepeltek.
Pontosan annyi részvény jelent meg, amennyire Jeffrey Tucker számított.
Világszerte hallani lehetett a megkönnyebbülést.
Mind ott volt.
Nincs miért aggódni.
Tucker kiengesztelve és nyugodtan távozott.
Persze a valóságban
csalás történt.
Egy hamis DTC számlát mutattak neki.
Valójában az történt,
hogy Frank DiPascali lenyúlta egy törvényes klíringiroda adatfolyamát
egy emeleti, szabályszerűen működő cégtől,
majd hamis ügyletekkel egészítette ki,
amit aztán előhívott, megmutatta Jeffrey Tuckernek,
aki megnyugodott, hogy az AOL részvényei valóban biztonságban vannak.
DiPascali tökéletes másolatot készített.
Madoffnak és DiPascalinak igazán figyelemreméltó kapcsolata volt,
mivel DiPascali képes volt ösztönösen ráérezni arra,
hogy Madoffnak mire lenne szüksége,
és hogy mivel tudná a lehető legjobban elfedni a csalást.
Volt egy elképesztő eset,
amikor az egyik alap kezelője megkérte DiPascalit,
hogy hadd nézhessen meg a főkönyvben egy véletlenszerű dátumot,
DiPascali pedig rábólintott.
Főkönyvet kellett hamisítani.
Az ottani csatlósai eszeveszett munkába fogtak.
Hamis főkönyvet hoztak létre.
Kinyomtatták a hatalmas papírhalmot,
de rájöttek, hogy az túlságosan makulátlan és tiszta.
Úgy dobálták a papírokat az irodában, akár a strandlabdát,
amíg eléggé ütött-kopottnak, elnyűttnek és sokat forgatottnak nem tűnt.
De még meleg volt a nyomtatás miatt.
Ez gondot jelentett,
így hát betették az irodai hűtőbe.
Természetesen teljesen meggyőzték vele a könyvelőt.
Ez a színpadi mesterség, amit nem lehet másnak nevezni,
látszólag tökéletesen illeszkedett ahhoz,
amire Madoffnak szüksége volt, hogy megnyugtassa a befektetőit.
Frank Madoffnál is hamarabb tudta, mire volt szüksége.
2016. DECEMBER 20.
"Azért állok itt, hogy elmondjam, a 90-es évek elejétől 2008 decemberéig
segítettem Bernie Madoffnak és másoknak abban a csalásban,
amely emberek ezreit károsította meg.
Volt egy egyszerű tény, amiről Bernie Madoff,
én és más emberek is tudtak,
de sosem árultuk el az ügyfeleknek
vagy a szabályozóhatóságoknak, mint például a SEC-nek.
A számláikon valójában nem történt értékpapír-vásárlás vagy -eladás.
Minden adat hamis és fiktív volt.
Szabályellenes volt, aminek akkor is tudatában voltam.”
Ez a csalás évtizedekig tartott.
De a megfelelő papírmunka nélkül nagyon gyorsan lebuktak volna.
Számlakivonatok,
ügylet-visszaigazolások,
ügyfeleknek kiállított jelentések…
Ezeket csak számítógép segítségével tudták létrehozni.
A piacon nem lehet fiktív kereskedésre használt szoftvert vásárolni.
Ehhez saját szoftvert kellett fejleszteni.
George Perez és Jerry O'Hara programozók döntő szerepet játszottak abban,
hogy Madoff ilyen sokáig csalhasson.
Jerry és George nem azt az életmódot folytatták,
mint a 17. emelet személyzete.
Franknek kétmillió dolláros hajója volt,
Jodi pedig házat vett a Jersey Shore-on.
Nekik ilyesmijük nem volt. Egészen szerényen éltek.
De tudták, hogy szabályt szegnek.
Tudták, hogy meghamisítják a jelentéseket,
és idővel ez kényelmetlenné vált számukra.
George és Jerry kissé aggódott a lebukás miatt,
mert veszélynek voltak kitéve.
Elkezdtek szembeszállni Frank DiPascalival,
ami szinte már komikus zsarolássá fajult,
mert több fizetést követeltek a munkájukért,
viszont nem akarták, hogy hirtelen megnövekedjen a fizetésük,
ezért gyémántba kérték az összeget.
Frank eszement nagy marhaságnak tartotta.
Írtak egy levelet, melyben az állt, hogy aggasztják őket kiállított jelentések,
és hogy nem tudják, veszélyben van-e az életük.
Ezt jegyzőkönyvbe akarták venni.
Ez áll benne: „Kifejeztem a főnököm, Frank DiPascali felé,
hogy nem vagyok hajlandó olyan projekteken dolgozni, amelyeket kellemetlennek vélek.
Nem tudom, hogy nemtetszésemet milyen szinteken tárgyalták,
de nem kell sokat várni arra, hogy eljusson a vezetőséghez.
Féltem a munkámat, a családomat, a jövőmet.”
George Perez írta alá.
Ezután szembesítették Bernie-t.
Bernie nem dőlt hátra mondván,
hogy „most megfogtatok, fiúk, megkapjátok, amit kértek.”
Kemény tárgyalópartner volt.
Bementek Madoff irodájába Frankkel,
és elmondták, hogy számukra ez kellemetlen,
és úgy gondolják, hogy fel kéne számolnia a befektetési tanácsadó cégét.
Ezt hallván Bernie nyilván átkapcsolt erőszakosabb üzemmódba.
Megfélemlítette őket.
Ez mindkét fél számára bizonytalan helyzet volt,
mert a fiúk nem találkoztak nap mint nap Bernie-vel.
Ráadásul megfenyegették Madoffot,
aki a cég vezetője és egy Wall Street-i legenda volt egyben.
Azonnal takarodjatok az irodámból!
Franken keresztül tárgyalt velük Madoff,
és Frank végül több pénzt alkudott ki nekik.
További 60 000 dollárt kaptak,
ami az ügyet tekintve nem valami sok.
Valószínűleg bármennyi pénzzel megzsarolhatták volna Bernie-t
az állásuk megtartása mellett.
A fiúk megelégedtek ezzel a meglehetősen átlagos fizetésemeléssel,
és Bernie-nek ismét sikerült éppen csak megúsznia.
Legalábbis egy ideig.
A feliratot fordította: Kajner Kata