Det har gått en uke siden Bernie Madoff overga seg til FBI.
Han var veldig troverdig.
-En stor markedspleier. -Om han ikke kan stoles på…
-En av NASDAQs grunnleggere. -…hvem stoler du på?
Hvordan kunne han klart dette selv?
Det virker nesten umulig. Det må ha vært folk inkludert.
Om de visste hva de gjorde
-er et større spørsmål. -Ja.
VÆR PÅ DEN SIKRE SIDEN
Noe av det unike med Madoff-etterforskningen
var at det begynte med en tilståelse og en arrestasjon,
men vi visste at vi måtte finne ut mer.
Så da vi etterforsket,
gikk vi til 17. etasje,
og sa…
"Fy flate."
JUSTISDEPARTEMENTET
Det var nesten som å gå tilbake i tid.
Det så ut som på midten av 1980-tallet.
Det var disse store datamaskinene.
Papirbunker overalt.
Det er arkivskap, esker.
Det er fakser som har bedt om innløsning.
Det ligger dokumenter overalt.
Veldig rotete,
i motsetning til 19. etasje, som så uberørt ut.
Det jeg synes var interessant var punktmatriseskriveren.
Han hadde gammeldags papir der du måtte rive av sidene.
Hvis du investerer hos et stort meglerfirma
får du ikke oppgjør på matrisepapir.
Jeg fant en stabel med 5x8 indekskort på en pult
med håndskrevne artikkelen som viser kontantaktivitet.
Uttak, innskudd, sluttsaldo.
Og på sluttsaldoen
så jeg fire og en halv million, og tenkte: "Det er et stort tall."
Da jeg så litt nærmere innså jeg at det var fire og en halv milliard.
Det var da jeg innså at dette ikke er en vanlig kontorkriminalitet.
Jeg begynte å jobbe med IT for Madoff i 1992.
Vi hadde en god samtale på intervjuet,
og jeg var veldig fornøyd med lønnen de tilbød.
Det var dobbelt så mye som jeg tjente på Federal Express,
og slapp å jobbe ute i regnet.
Jeg jobbet i et fint kontorbygg,
Jeg var veldig spent, men også veldig nervøs fordi det var noe
som jeg ikke var vant til.
Jeg jobbet i 19. etasje da jeg startet.
Alt lå på 19. etasje på den tiden.
19. etasje var nydelig.
Det var glass overalt, svart og sølvfarget dekor.
Så flyttet vi til 17. etasje.
Det var helt annerledes på 17. etasje.
Da du begynte med,
la oss kalle det bedragersk investeringsrådgivning,
flyttet du de som gjorde det til en annen etasje?
Det stemmer. Vi flyttet hele den rådgivende siden ned til 17. etasje.
Det var på 90-tallet.
Jeg jobbet natt, så jeg så mye av det skitne som foregikk.
Jeg så det var noen ting som var litt mistenkelig.
De hadde et område de kalte buret.
Og alt skjedde i buret.
Du kommer inn, også ser du sekspakninger, og på den tiden kunne du røyke inne.
Jeg så at folk kom inn helt dritings og gikk inn på bakrommet med elskerinnen,
eller noen som tok kokain der inne.
Og jeg syntes det var sprøtt.
Jeg var veldig naiv for mye av dette på grunn av
at vi fortsatt hadde viktige medarbeidere i selskapet som jobber der,
som Bernie Madoff og Frank.
Rådgiversiden, eller 17. etasje, som det kalles,
var i regi av Frank DiPascali.
Han drev stort sett alt i den etasjen.
Er det rett å si at Frank var ansvarlig for 17. etasje?
Ja. Han var talentfull når det gjaldt å bygge systemet.
Han gjorde så og si alt.
Frank DiPascali var typen som drev med svindel, eller rafling i gata.
Han var definitivt en smart fyr, men en gatemann.
Hvis Frank var en gangster, hadde han fortalt folk hvem som skulle knertes.
Frank var italiensk, han kom fra Queens.
Jeg var italiensk, kom fra Brooklyn.
Jeg kunne ikke relatere til ham.
Og jeg burde det.
Men vi var annerledes.
Jeg husker å ha hørt at Frank jobbet på en bensinstasjon
før han jobbet på Madoff, og at han ikke fullførte college.
Hvis du skulle få noen til å drive din virksomhet for investeringsrådgivning,
ville jeg trodd det var en som var utdannet.
Jeg forstod det ikke.
Det var tydelig at Bernie respekterte Frank mye.
Og for Frank var dette en mulighet til å tjene mer penger enn han trodde,
og leve livsstilen han alltid ønsket.
Jeg tror ikke at en gutt fra Howard Beach kunne hatt den yachten
og det huset han hadde i Jersey,
ved å gjøre noe annet enn å jobbe for Bernie Madoff.
Så var det Annette Bongiorno.
Jeg vet ikke hva Annette gjorde.
Jeg visste at hun var viktig, og hun var en snerten kvinne som kledde seg fint.
Jeg vet at Annette tjente veldig bra.
Hun hadde en skuff fylt med kontanter,
og hun sa: "Gå i skuffen og ta det og det, så kan du bestille deg og noen middag."
Og det var en fin pengehaug der inne.
Annette var en arbeiderkvinne fra Queens, uten noe særlig utdannelse.
Bernie fikk tak i mange av folkene på 17. etasje
da de var veldig unge og påvirkelige.
Så de ville være utrolig lojale
og likegyldige mot ham, og gjorde det han ba om.
Annette tilba Bernie.
Jeg tror hun ville tatt en kule for ham.
Hun kontrollerte sitt eget team nede, og Bernie virket veldig avhengig av henne,
spesielt med de største kundene.
La oss gå over til Annette. Annette Bongiorno?
Ja.
Hva var Annettes daglige ansvar?
Hun håndterte…
De store kundene.
Hvor lenge jobbet Ms. Bongiorno for deg?
Sikkert rundt 30 år.
Samme hva Bernie gjorde, droppet han alt for å snakke med henne.
Jeg husker at jeg tenkte: "Bernie tar virkelig godt vare på henne."
Han er lojal mot de langtidsansatte.
Hun dro alltid til Palm Beach.
Hun kjøpte alltid en ny bil.
Vi tenkte at hun levde litt av et liv,
til å være en sekretær og kontorist fra Queens.
Investeringsrådgivningen på 17. etasje var alltid veldig travelt.
Det var alltid utsendinger. Alltid en aktivitet.
Og det var delt inn i to rom.
Annette hadde den ene siden og Frank den andre
sammen med datagutta, Jerry O'Hara og George Perez.
Sjefen min var Jerry O'Hara. Han etterså arbeidet mitt.
Som dataoperatør skulle jeg skrive ut
oppgjør for visse aksjer eller verdipapirer,
men skriverne var ikke raske.
De var veldig trege, som punktmatriseskrivere.
På en typisk dag på 17. etasje skrev jeg nok ut 700 oppgjør om natten.
Hvis jeg slet med skriveren så ringte jeg dem og de feilsøkte den.
De sa aldri: "La den være til i morgen." De vil ha det gjort der og da.
Hvis det var flekker eller ukorrekt så skrev vi ut dem på nytt,
og så sendte vi dem til de forskjellige kundene.
De var strenge med alt som skjedde.
En av grunnene til at jeg valgte å jobbe i bakgrunnen
var fordi jeg ikke vil være med på noe som fortsatt skjer med den saken.
Jeg vet at Madoffene gjorde fæle ting mot noen folk,
og jeg synes synd på dem som ble utsatt, men de var gode mot meg,
og jeg kan ikke si noe ille om dem.
Bernie Madoffs bedrageri var ikke komplisert.
Det involverte å ta folks penger,
si at han skal investere det, og aldri gjøre det.
For å fortsette Ponzien og utføre denne svindelen,
fikk han et par soldater
på rådgiversiden til å skape falske handler.
Det var lett å skape en fiktiv handel hvis du vet hva den solgt for i går.
Det er som å gå på hesteløpet og satse på gårsdagens hesteløp.
Det var bare å skrive det inn.
Folk satt og tastet inn historisk informasjon på datamaskinen
så det så ut som at de kjøpte Amazon for en måned siden
og solgte det i går med fortjeneste.
George Perez og Jerry O'Hara hadde dataprogrammer
som tok informasjonen fra falske bransjer og la dem på en kundeerklæring,
så det så ekte ut da kunden fikk den.
Det vanskelige var hvor mange kunder han måtte håndtere på 90- og 2000-tallet.
Nesten 5 000 kunder.
Det var en papirfabrikk.
Det er en iterativ prosess med å slå i falske handler,
ser hvordan avkastningen ser ut,
makulerer oppgjørene,
slå inn nye handler med andre priser for å gjøre avkastningen enda bedre,
og så sende dem til kundene.
Mr. Madoff ga aldri elektronisk tilgang
så folk kunne se kontoutskriftene sine.
Han ville ikke at folk skulle se hva som skjedde bak kulissene.
17. etasje foregikk som en bookmaker.
Noen måtte holde styr på alle pengene som kom inn og ut.
Jodi Crupi var en av disse usofistikerte typene
som Bernie brakte inn for å være en viktig del av planen.
Mot slutten var jobben hennes å styre det som ble kalt "Jodis pad".
Det ble en opptelling som ble gjort hver dag
av kontantstrømmen fra JP Morgan bankkontoen,
kjent som den beryktede 703-kontoen,
som representerer de tre siste tallene av kontonummeret,
som vi nå kjenner til som Ponzi-kontoen.
På slutten av hver dag fikk Bernie opptellingen
så han visste nøyaktig hva som kom inn og ut.
Det var veldig viktig for Mr. Madoff for å forstå hvor mye penger du har
for å sørge for at du får nok penger til å betale noen av uttakene.
Det var derfor 17. etasje var så viktig for Bernie Madoff.
Ved å kontrollere at et par folk tier stille i en lang periode
så kan du utføre denne svindelen i fire tiår eller lenger.
Ingen hadde tilgang til virksomheten for investeringsrådgivningen på 17. etasje
utenom de ansatte som jobbet der.
Jeg hadde et nøkkelkort fordi jeg gikk frem og tilbake for Bernie.
Ingen oppmuntret deg til å bli, selv da jeg var der.
Ingen ville snakke.
17. etasje var en gåte.
Jeg vet ikke om de jeg kjente på handelsetasjen
visste helt hva som foregikk der nede.
Vi snakket ikke om handel med dem, og de snakket ikke om det de gjorde.
Madoff var et familiedominert firma, så Bernie var toppen av alt.
Familien hans hadde alle hovedstillingene i 19. etasje.
Peter, hans yngre bror, var overholdelsesdirektør,
og Bernie ga sine unge sønner, Mark og Andy, mye ansvar.
De drev handelsetasjen.
Sønnene hans jobbet for firmaet siden de var ferdig utdannet.
Og vi måtte høre på dem siden de var Madoffer.
Jeg mente jeg var en mye bedre handelsmann enn Mark,
men jeg kunne ikke vinne et argument fordi han var Mark Madoff.
Andy sa spøkefullt: "Dette er nepotisme-sentralen."
Mark og Andy følte at de måtte forstå hele virksomheten,
inkludert det Bernie gjorde på 17. etasje med investeringsrådgivningen,
og Bernie ville ikke snakke med dem om det.
Bernie hadde tegnet en linje
som skilte guttene fra det han gjorde på 17.
Så vidt jeg vet, fikk ikke Mark og Andy lov til å være i 17. etasje,
og det plaget dem.
Jeg syntes det var rart
at han var mer interessert i å få inn Frank enn sine egne sønner.
Bernie sa til dem: "Jeg driver min del, og dere driver deres del."
Selv hans egne sønner kunne ikke avhøre ham.
Tegnet på ekte suksess på Wall Street og i finansverdenen i New York
var, siden slutten av 1800-tallet, å kunne spille golf hele vinteren.
Å dra til et varmt og solfylt sted, for å komme vekk fra New York-slapsen.
Bernie og Ruth siktet på Palm Beach,
som var en av de mest eksklusive områdene langs østkysten av Florida.
De kjøpte et hjem der
og begynte å delta i Palm Beachs sosiale liv.
Og Bernie og Ruth ble akseptert som medlemmer til Palm Beach Country Club.
Palm Beach Country Club var, i motsetning til noen konkurrerende klubber,
åpen for både jøder og ikke-jøder.
De fleste jødiske familier kom dit for country club-medlemskap.
Jeg hadde mange kardinaler som var medlem av Palm Beach Country Club.
Jeg var en avviker før jeg kom til USA, eller det som het refusenik.
Jeg kommer opprinnelig fra Sovjetunionen.
Da jeg søkte om stillingen som rabbiner for Tempel Emanu-El,
spurte de: "Eier du en smoking?"
Jeg sa: "Hva? Jeg har leid en smoking noen ganger i mitt liv."
De sa: "Nei, du trenger minst én smoking,
for du skal på mange innsamlingsarrangementer."
Fordi Palm Beach er et av verdens største sted for innsamling,
inkludert jødiske saker.
Etter min forståelse
må du vise dine veldedige bidrag for å kunne bli med i klubben,
i tillegg til 300 000 dollar, som du aldri vil se.
Det er for å bli med og vise: "Jeg tror på denne klubben."
Så innsamling er en viktig del av livet i Palm Beach,
og det er nok grunnen til at han endte opp her.
Det er et interessant spørsmål. Hvorfor valgte Bernie Madoff Palm Beach?
Han dro ikke til Silicon Valley.
Han dro ikke til Bedford, New York eller Scarsdale.
For i Palm Beach er jøder kun tillatt i én klubb,
og Madoff oppdaget at dette er en veldig lett måte å få nye investorer på.
Gjør det veldig eksklusivt.
Og etter det jeg husker, sa folk: "Det er umulig å komme inn."
Noen sa: "Jeg vil investere en million dollar."
Han sier: "Nei." Han avviste folk.
Han skapte en spenning der du måtte gå via noen som kjenner noen som kjenner noen.
Så tar han kanskje pengene dine.
Det var en tjeneste når han tok dine fem millioner dollar.
Han var genial.
Ba du aktivt om nye investeringskunder?
Nei.
Hvorfor ikke?
Fordi firmaet var i en posisjon der vi alltid avviste investorer.
Vi ba aldri om nye penger.
Faktisk prøvde vi å gi tilbake penger til tider,
men ble møtt av motstand hos kunder.
Faren min investerte alle pengene sine med Bernie Madoff.
Han var så imponert av Bernie Madoff. Virkelig imponert.
Drømmen til jøder som min far
var å tjene penger, investere dem og leve av renter.
Opprinnelig var det kun min far, mor, søster og meg selv
som la inn en viss pengeandel, og fikk en avkastning neste kvartal.
Faren min sa: "La oss investere mer."
Og nå inkluderte vi min svoger og kone.
Og da 2008 kom
var mine barn, nieser og nevøer, og noen av barna deres med.
Det er min fars øyensten.
Det var en arv for ham å gi familien sin, og han var ekstremt stolt av det.
Faren min hadde en haug med oppgjør
fra dette Bernie Madoff-selskapet.
Og han sa: "Se på dette, se så mye du tjener."
Han sa: "Denne fyren er genial."
Jeg sa: "Pappa, jeg skjønner det ikke."
"Hvorfor får alle andre 8%, 7%,
og du får 15?"
Og han sa det typiske:
"Ikke bry det vakre hodet ditt om det,"
Mange av prosedyrene og metodene hans var merkelige.
Da han visstnok kjøpte aksjer i alle selskapene,
tok det to til tre uker før vi fikk bekreftelser.
Vi tvilte ikke på det, men det kom ikke i rett tid.
Og det var vanskelig å kommunisere med dem.
En av reglene vi lærte tidlig var at han var suppe-nazisten.
Jeg tror du glemte brødet mitt.
-Vil du ha brød? -Ja, takk.
Tre dollar.
-Hva? -Ingen suppe på deg.
"For mange spørsmål, ingen suppe på deg. Jeg sender tilbake sjekken."
Det var slik det var.
Kunder ringte meg aldri for å diskutere oppgjøret med dem.
Det var ikke noe jeg diskutere med kunden.
Hvis de ringte og sa: "Jeg vil ha tilbake pengene mine",
ville jeg sagt: "Hvis du tvinger meg til å selge dem, så selger jeg dem."
"Jeg sender tilbake pengene, ikke kom tilbake."
Folk sa: "Nei, det går bra."
"Det du gjør er bra. Bare fortsett."
Så de kjøpte seg inn i noe som hadde en historie.
De hadde drevet på i fem, ti, 15, 20 år da de ble involvert.
Så hva er det å tvile på?
Stolte folk på ham mer fordi han var jøde?
Ja, det var kanskje en følelse av at: "Han er en av oss."
"Han er et medvirkende medlem av samfunnet."
Men vi må kjenne jødisk historie.
Jødiske folk var ikke velkomne i de fleste steder på jorden,
og spesielt ikke i Palm Beach.
I mange år var det umulig å kjøpe hus, å komme inn på noen av klubbene,
selv på berømte hoteller, frem til 1965, mener jeg.
Det stod et skilt der: "Ingen jøder, ingen hunder."
Det var ikke en religiøs ting, men en sosial ting
som det jødiske samfunnet lærte å bygge en mur rundt seg selv.
De var ikke imot andre, de stolte bare ikke på at de behandlet dem rettferdig.
De stolte på Bernie fordi alle de kjente stolte på Bernie.
Og det var ufattelig for dem at en av deres egne ville svindle dem.
Jeg husker en gang resepsjonisten ringte meg.
Hun sa: "Du vil ikke tro dette." Noen eldre kvinner kom for å møte Bernie.
Han kom ut, og hun sa: "Skulle trodd de møtte en filmstjerne."
Noen av de eldre var veldig søte.
Han var som en…
jødisk sønn.
Han tok seg av dem og investerte pengene.
De beundret ham.
Jeg gjorde det.
Du hadde folk som var rike,
folk som ikke var det som kom med sparepengene sine,
men det var ikke nødvendigvis bare jødiske folk, det var alle.
Nå hadde Bernies virksomhet for investeringsrådgivning vokst,
fra munn til munn, og bare vokst og vokst.
Så Bernie samler opp navn,
og beveger seg inn i mer betydningsfulle sirkler.
Det gjør det mulig for ham å utnytte denne voksende verdenen av hedgefond.
Det opprinnelige navnet på hedgefond var "gardert fond".
Og et sånt fond satset ikke på at alt skulle gå opp.
Den spilte på markedet selv om prisene gikk ned.
Så du har gardert satsene dine.
Hedgefondene har eksistert lenge,
men på 80- og 90-tallet kom det en stor endring for detaljinvestorer.
Dette er da oppstartselskaper begynner å bli attraktive i Silicon Valley,
når profesjonelle fondsforvaltere sier:
"Jeg kan tjene mye mer på å drive et hedgefond."
Men etter hvert som de ble mer populære,
og alle bestemte seg for at han også kunne være en hedgefondforvalter,
ble denne originale, klassiske strategien for å gardere satsingene dine utdaterte.
De samlet pengene felles
og investerte det med en som Bernie Madoff.
Jeffrey Tucker, som var en tidligere SEC,
og Walter Noel, en klassisk aristokrat på Wall Street,
gikk sammen og lagde Fairfield Greenwich, et hedgefond.
Og Jeffrey Tuckers svigerfar kjente Madoff
og introduserte dem.
Så, Walter Noel, Jeffrey Tucker besøker Bernie,
og Bernies høyre hånd, Frank DiPascali.
Madoff forklarer konverteringstrategien sin for dem.
Men i Wall Street ble det bare kalt en bull spread.
Det var en strategi du brukte for å kjøre opp et bull market,
men å legge et gulv under tapene, så du ikke skulle tape for mye.
Det var det Bernie begynte å markedsføre.
Bernie fikk det til å virke komplisert, men det ga dem det de ønsket av Bernie,
konsekvent avkastning.
Men det som virkelig appellerer til dem
er noe de aldri hadde sett før i den voksende verdenen av hedgefond:
en lekker avgiftsstruktur.
Regelen var 2 og 20.
Forvalteren, som var Fairfield Greenwich,
fikk to prosent av alle investeringene, rett fra toppen.
Det er deres årlige avgift.
Og så fikk de 20% av fortjenesten de tjente til deg.
I en normal verden med en vanlig pengeforvalter,
måtte Walter Noel og Jeffrey Tucker dele opp avgiften sin,
avgiften de samlet inn fra investorene, med Madoff.
Men Madoff trengte ikke det.
Madoff lar dem beholde hele avgiften
ved å kun betale provisjoner
på handelen han tilsynelatende gjør for dem.
Å kalle dette uvanlig ville vært en underdrivelse.
Det var enestående.
Det var den mest attraktive avtalen en hedgefondforvalter kunne fått.
For å gi ham litt ære så stiller Jeffrey Tucker spørsmål.
Han skal ha full gjennomgang.
Men nå bruker Bernie strategien som vil tjene ham godt…
"Kanskje du burde ta ut pengene dine hvis du har så mange spørsmål."
"Jeg har ikke tid til dette."
Så Fairfield Greenwich bestemte seg for å investere med Bernie Madoff.
Fairfield Greenwich var Bernies første store hedgefondkunde.
Jeg jobbet for Walter Noel, Fairfield Greenwich Group-grunnlegger,
fra 1987 til 1998.
Jeg tror Walter Noel og familien hans var veldig pretensiøse.
Da Walter først begynte,
prøvde han å late som om han var rik fordi de ville være høytstående.
Jeg hørte at han stadig refinansierte boliglånet sitt.
Han leide ut huset sitt for å betale for en ferie i Europa.
Han klippet sin egen plen en stund.
Og kona hans fikk penger fra svigermoren sin hver måned.
Men Walter var veldig flink til å selge seg selv.
Han levde en ambisiøs livsstil.
Så han sørget for at han var på de rette klubbene og var veldig selskapelig,
og han skapte mye nettverk med folk.
Jeg tenkte: "Det er ufarlig, for hva så?"
Så kom Bernie Madoff, og det var da ting eksploderte.
Det var som å finne gåsen som la det gylne egget.
Pengene begynte å rulle inn veldig fort, og mye.
Han sluttet å klippe plenen. Han sluttet å leie ut huset sitt.
Bernie opplevde et snøskred av kontantstrømmer fra hedgefondverdenen.
En del av det var den nysgjerrige og glamorøse strukturen til Noel-familien.
Han hadde fem nydelige døtre.
Hver av dem så ut til å gifte seg inn i aristokratiet i en annen del av kloden.
En giftet seg med en latinamerikansk arving,
en annen giftet seg med en sveitsisk investor
som hadde stor tilknytning i Latin-Amerika og Midtøsten.
Så med Fairfield Greenwich og alle disse svigersønnene,
hadde Bernie global troverdighet
og tilgang til kontanter over hele verden.
Det tok meg lang tid å forstå hva som var så spesielt med Bernie Madoff handler.
Og så ville en av Walters kunder se hvilke aksjer som var i porteføljen.
Så han gir meg sju sider som ble trykt på en punktmatriseskriver,
på tynt papir og med svært dårlig blekkvalitet.
Og jeg tenkte: "For en slaskeste drift."
Det så ut som at han jobbet fra en kjeller med betongvegger.
Dette var ikke slik et oppgjør ser ut, fordi alle oppgjør fra en bank,
fra et meglerhus, en kredittforening,
er på førsteklasses papir, og det har en fin, stor fargelogo,
Mye liten tekst og et telefonnummer som kan ringes
hvis det er et problem eller et spørsmål.
Bernie Madoffs oppgjør hadde ikke det.
Hedgefond er viktige for Madoffs Ponzi-svindel,
for det var en måte å skaffe penger på.
Så hedgefondene var feeder-fond
som samlet inn penger fra andre investorer.
Så satte de pengene inn på Madoffs vegne.
Så spørsmålet er hvor mange av feeder-fondene som var medskyldige,
eller om de snudde ryggen til stakk hodet i sanden, og sa:
"Så lenge jeg får avkastningen, stiller jeg ikke flere spørsmål."
Men du må lure på hva som gikk gjennom tankene deres
da de investerte med Bernie Madoff.
Så Mr. Madoff lovet noen større kunder en høyere avkastning.
Det var de fire store.
Du hadde avtaler med Norman Levy og Carl Shapiro…
Ja.
-Med Jeffry Picower? -Ja.
Og med Stanley Chais?
Ja. Jeg hadde et spesielt forhold til de fire store klientene.
Picower var litt annerledes.
Jeg spurte Madoff om han trodde noen av hans store investorer
visste hva han gjorde.
Og det ene navnet han ga var Picower.
Han sa: "Jeg tror han visste det."
"Vi diskuterte det aldri. Aldri konfrontert hverandre."
RIKESTE AV DE RIKE
Jeffry Picower var en langvarig kunde av Mr. Madoff
på over 30 år.
Han var advokat, regnskapsfører,
som startet sin karriere med å selge skattevern.
Picower er en mystisk type.
Han investerte over 600 millioner dollar på Madoff-kontoen sin,
og mellom 1998 og 2003 begynner Picower å ta ut penger.
Og mengden penger han tok ut var svimlende.
Hundrevis av millioner dollar om gangen.
En milliard dollar i ett år.
Det måtte ha vært vanskelig for Bernie.
Han måtte samle inn penger for å dekke Picowers uttak.
En gang gikk nesten alle pengene som Fairfield Greenwich sendte til Bernie
til å betale Jeffry Picower.
Hvis du ser på hele forholdet deres,
tok Picower ut 7 milliarder dollar fra Bernies virksomhet.
Og likevel blir Bernie helt avhengig av Picower,
fordi mens Picower tok ut milliarder av dollar,
spytter han også inn penger, selv om det er i en kort periode,
da Ponzien ble truet av kontantmangel, og reddet Madoff når det trengtes.
Som et resultat får Picower nok makt til å utpresse Bernie.
Han er både Bernies frelser og forbannede fiende,
fordi Bernie, som er en stor kontrollfreak,
har latt noen kontrollere ham.
Mens Picower tok mye kontanter ut av virksomheten,
rapporterte han falske tap til Annette Bongiorno, og sa:
"Jeg trenger tap. Det er slutten på året. Jeg vil ikke rapportere all gevinsten,"
og skapte så fiktive tap
så han slapp å betale skatt på alle pengene han alt tok ut.
Jeg spurte Bernie: "Hvorfor lar du deg være i hans vold?"
Han sa: "Jim, du har hørt uttrykket,
hold vennene dine nære og fiendene dine nærmere."
Bernies mistanke var at Jeffry Picower hadde skjønt hva han gjorde,
forsto at Bernie ikke kunne si nei til ham,
og skulle melke Madoff-kontoen sin for alt han kunne.
Og ingen tjente mer penger,
ingen ble rikere av Madoff Ponzi-svindelen enn Jeffry Picower. Ikke engang Madoff.
Jeg innrømte at jeg gjorde nok ting som var pinlig og galt som jeg angrer på,
men dette var min egen gjerning.
Ingen tvang meg.
Med mindre du kjente meg og kjente til forholdet mitt med disse folkene
ville mine fire store kunder, grådige som de var,
aldri avslutte transaksjonen.
Jeg er en reporter. Jeg har dekket forretninger siden 1990-tallet,
og jeg jobbet på Barron's Magazine i 2000,
og jeg ville skrive mer om hedgefond,
som ikke var like stort som det er i dag.
En dag ble jeg ringt av en fyr som var en av mine gode kilder.
Han sa: "Du burde skrive om hedgefondet til Bernie Madoff."
"Det taper aldri penger."
Og det fikk meg til å spisse ørene mine, for det har aldri vært et hedgefond
som ikke har tapt penger på Wall Street.
Nettselskaper var blant de største taperne på Wall Street denne uken,
og blodbadet har så vidt begynt.
Tidligere storaksjer som en gang fikk 30, 40, 50 dollar
kan fås for noen få dollar.
Tidlig på 2000-tallet hadde dot-com-boblen nettopp sprukket.
Så aksjemarkedet gikk til dunders.
Samtidig tjente visstnok hedgefondet til Bernie Madoff konsekvent penger,
noe som også var rart.
Hvorfor skulle akkurat hans hedgefond være det eneste som tjente penger?
Så jeg ville finne ut mer om Madoffs hedgefond.
Som en del av forskningen
min fant vi et offerdokument til Fairfield Greenwich.
Et tilbudsdokument er bare et prospekt eller en investeringspitch
som et fond gir til potensielle kunder.
Det forklarer en handelsstrategi.
Så våren 2001 kunne du faktisk gå til Børsen
ned på handelsetasjen,
også intervjuet jeg forhandlere og sa: "Har du hørt om han?
"Har noen gjort forretninger med dette milliard-hedgefondet
som Bernie Madoff driver?"
Og det merkelige var at ingen hadde handlet med dem.
Jeg begynte å spørre private banker:
"Hei, har dere velstående folk som investerer i hedgefondet?"
Og jeg begynte å merke merkelige ting mens jeg drev på.
Som for eksempel, da jeg intervjuet noen kunder av en privat bank,
sa de: "Vi får lov til å investere i Bernies hedgefond,
men vi kan ikke si at han er vår pengeforvalter."
Det er et rødt flagg når pengeforvalteren din sier:
"Ikke si til noen at jeg passer pengene dine,"
for de fleste porteføljeforvalterne vil skryte om avkastningene sine.
Jeg spiste lunsj med noen som jobbet hos Merrill Lynch,
og han var en bankmann for de rike, og han sa:
"Jeg får ikke se på bøkene. Ingen selskapsgjennomganger."
"Men hvis jeg sier til kundene mine at jeg vil trekke dem ut av Madoff-fondet,
så sparker de meg."
Dette scenariet ble gjentatt om og om igjen.
Som en del av rapporteringen ringte jeg også Fairfield Greenwich,
og snakket med Jeffrey Tucker.
Og han ignorerte meg og sa:
"Det er ingen grunn til å skrive om det. Dette er et privat fond."
"Det er ikke åpent for detaljhandel eller mindre investorer."
Og Barron's er et blad som leses av offentligheten.
Men noen investorer unngikk Madoff.
Blant annet Goldman Sachs og Salomon Brothers.
De nektet å gjøre forretninger med Madoff.
De sa: "Vi skjønner det ikke. Det er noe rart med dette."
Så jeg forventet at det ville være enkelt å få et intervju med Bernie
fordi de fleste pengeforvalterne ville bli intervjuet.
Det ble ansett som en seier for karrieren hvis du ble profilert i Barron's Magazine.
Men jeg fikk ikke tak i ham.
Jeg prøvde bakdøra. Inngangsdøra.
Jeg klarte ikke å få et intervju med ham.
Det var et par dager før publiseringen…
…og jeg la igjen en beskjed og sa:
"Vis skriver artikkelen om du snakker med meg eller ikke."
Og plutselig
var han tilgjengelig.
Jeg husker Bernie Madoff som veldig rolig.
Han virket overrasket at jeg ville skrive om fondet hans.
Han avviste meg og sa:
"Jeg kan ikke si noe om strategien min, den er proprietær."
Og klappet meg på hodet og sendte meg ut døra.
Siden jeg ikke fikk noe svar fra ham,
så kunne vi bare å stille spørsmål.
Hvordan gjorde han det? Hvordan tjente han penger?
Hva var strategien?
Hvorfor ber han folk om å ikke si at han har et hedgefond?
Hvorfor gir han fra seg alle disse pengene?
Innerst inne visste jeg at det var noe som ikke stemte,
men det var det eneste jeg hadde der og da.
Etter at artikkelen kom ut i mai 2001, tenkte jeg:
"Ja! Jeg har vunnet Pulitzerprisen."
Men det var ingen som ringte meg.
Jeg trodde jeg ville få et sint svar fra Bernie eller advokatene hans,
men det var helt stille.
Det jeg ikke visste
var at Bernie dro til handelsetasjen med en kopi av artikkelen min og sa:
"Denne dama er en idiot."
"Jeg vil ikke høre noe om det. Det er pølsevev, la oss fortsette."
Jeg sa til Bernie: "Men det står i avisen. Folk kommer til å nevne det."
Han sa: "Vi diskuterer ikke dette."
Bernie var aldri glad i å bli assosiert med dårlig publisitet.
Når en reporter ringte, eller en artikkel ble skrevet om Bernie,
ble han veldig irritert.
Det var sånn han var.
Han tenkte at hvis vi ikke snakket om det
så gikk det greit. Det var det, ingen nevner det.
Frem til våren i 2001
hadde Bernie Madoff klart å holde hele virksomheten for investeringsrådgivning
nesten helt utenfor den offentlige radaren.
Han holdt alt musestille, i skyggen og skjult
frem til de mer store sidene i Barron's Magazine kom ut.
Det er viktig å huske
at Bernie Madoff ikke ble anklaget i å ha gjort noe ulovlig i artikkelen,
men det åpnet for spørsmål blant investorene.
Etter at artikkelen min kom ut,
skremte den Jeffrey Tucker fra Fairfield Greenwich.
Han begynte å tvile. Så han krevde å få et møte.
Dette er et kritisk øyeblikk for både Jeffrey Tucker og Bernie Madoff,
fordi de har et så symbiotisk forhold.
Tucker og Fairfield Greenwich har investert milliarder av dollar,
og Bernie investerer visstnok de pengene.
Det var et besværlig møte.
"Jeg må snakke med deg om det som ble rapportert."
Det var viktig å berolige Tucker,
men på klassisk Madoff-vis gjorde han det ved å ikke virke bekymret i det hele tatt.
Bernie har med seg sin høyre hånd, Frank DiPascali,
og de viser ham en hovedbok
med de ulike handlene som har blitt gjort på kontoen deres over tid.
Det var ikke Jeffrey Tuckers første gang.
Han var en tidligere regulator, han var advokat.
Hvem som helst kan skrive ut papir som sier at visse handler har blitt gjort.
Han trenger mer.
Det er da Bernie og Frank fyrer opp datamaskinen
og viser ham at de har en konto med en regulator som heter DTC,
som er Depository Trust Company.
Dette er en bankkonto for alle meglere på Wall Street.
De sa: "Hvis du virkelig er bekymret for hvor pengene dine er,
har vi denne kontoen med din portefølje som du kan sjekke når som helst.
Bernie sa: "Velg en aksje. Velg hvilken som helst handel."
"Hvilken av dem vil du sjekke?"
"Sjekk handlene våre med AOL." "Klart det."
Frank slår et par nøkler,
så dukker det opp en side som ser ut som Fairfield Greenwichs AOL-transaksjoner.
Den viser nøyaktig antallet aksjer Jeffrey Tucker forventet å finne.
Du kunne høre et lettelsens sukk over hele verden.
Alt ligger her. Ingenting å bekymre seg for.
Og han forsvinner veldig beroliget.
I virkeligheten var dette
en bløff.
Dette var en Potemkinby-lignende DTC-konto.
Det som faktisk skjedde
var at Frank DiPascali kapret feeden den lovlige clearingsentralen
fra det lovlige firmaet ovenpå
og hadde vevd inn falske handler
så han kunne hente det, vise det til Jeffrey Tucker,
og forsikre ham om at AOL-aksjen hans faktisk var trygg.
Så han hadde laget en perfekt kopi.
Madoff og DiPascali hadde et bemerkelsesverdig forhold,
i at DiPascali kunne anskue
hva Madoff trengte
og hva Madoff kunne bruke for å dekke over svindelen på best mulig måte.
Det var en fantastisk hendelse
der en regnskapsfører for et fond spør DiPascali
om å se hovedboken til en tilfeldig dato,
og DiPascali sier: "Klart det,"
og innser: "Vi trenger en hovedbok."
Undersåttene hans går rett til verks.
De lager en falsk hovedbok.
De skriver ut en stor bunke med papirer, men innser at det ser for bra ut.
De kaster papirbunken rundt på kontoret som en strandball
til den ser tilstrekkelig rufsete og godt brukt ut.
Men den er fortsatt varm fra skriveren.
Det er et problem.
Så de kjøler den i kjøleskapet.
Og den er så klart overbevisende for regnskapsføreren.
Denne typen scenekunst, noe man må kalle det,
passet som hånd i hanske
for det Madoff trengte for å berolige investorene.
Selv før Madoff visste hva han trengte.
20 DESEMBER 2016
"Jeg står her i dag for å si at fra tidlig 90-tallet til desember 2008,
så hjalp jeg Bernie Madoff og andre folk
med å utføre svindelen som skadet tusenvis av mennesker."
"Det var et enkelt faktum som Bernie Madoff visste,
som jeg visste, som andre visste,
men som vi sa aldri til kundene, eller til regulatorene som SEC."
"Ingen kjøp eller salg av verdipapirer fant sted på kontoene deres."
"Det var falskt. Alt var fiktivt."
"Det var galt, og jeg visste at det var galt på den tiden."
Denne svindelen varte i flere tiår.
Men uten ordentlig papirarbeid ville det hele blitt avslørt veldig fort.
Kontoutskrifter,
handelsbekreftelser,
rapporter til kunder som ville ha det…
Den eneste måten å gjøre det på er via datamaskinen.
Og du kan ikke kjøpe programvare for fiktive handler.
Du må lage din egen programvare for å få det til.
Dataprogrammererne George Perez og Jerry O'Hara var kritiske
for å holde Madoffs svindel i live så lenge.
Jerry og George hadde ikke samme livsstil
som resten av 17. etasje.
Frank hadde en båt til to millioner dollar.
Jodi hadde et hus på Jersey Shore.
De hadde ikke det og levde nokså fordringsløst.
Men de visste at det de gjorde var galt.
De vet at de forfalsker rapporter, og blir ukomfortable med det over tid.
George og Jerry ble litt nervøse for at de skulle bli oppdaget
fordi de er i fare her.
De konfronterer Frank DiPascali,
og det blir nesten en komisk utpressing,
for de sier at de trenger mer lønn for å gjøre dette.
Og de vil ikke at det skal se ut som en plutselig lønnsforhøyning,
så de ber om å få betalt i diamanter.
Frank tenker: "Det er faen meg idiotisk."
Og de skrev et kort brev som sa:
"Vi er bekymret over rapportene vi lager, og vi vet ikke om livene våre er i fare,"
og de vil ha dette skriftlig.
"Til sjefen min, Frank DiPascali, har jeg uttrykt
manglende vilje til å jobbe med prosjekter som jeg er ukomfortabel med."
"Jeg vet ikke hvor langt opp stigen mangelen min har blitt kommunisert,
men det er ikke lenge før den når toppen."
"Jeg frykter for min jobb, familien, fremtiden min."
Og det er signert av George Perez.
Så konfronterte de Bernie om det.
Bernie anstrengte seg ikke og sa: "Ja, dere tok meg der."
"Ta det dere vil." Han ga seg ikke uten kamp.
De går inn på Madoffs kontor med Frank,
og sa at de ikke er komfortable.
"Og vi synes at du burde avslutte
virksomheten for investeringsrådgivning."
Noe som drev Bernie inn i bøllemodus.
Han skremte dem.
Det er en prekær situasjon for begge partene fordi
disse gutta forholder seg ikke direkte til Bernie hver dag.
Og nå har de truet han som styrer firmaet og er en legende på Wall Street.
Kom dere ut av kontoret mitt. Nå.
Til slutt forhandlet Madoff dette via Frank
og han skaffet dem mer penger.
De fikk ytterligere 60 000 dollar,
som ikke var så mye i denne sakens helhet.
De kunne sannsynligvis utpresset Bernie for hvilket som helst beløp,
og beholdt jobbene sine.
Guttene nøyer seg med denne gjennomsnittlige økningen,
og Bernie kom seg så vidt unna nok en gang.
Inntil videre.
Tekst: Håkon Jordheim