Усі казали, що люди, які інвестували з Мейдоффом, були жадібними
і очікували на величезний прибуток.
Але якщо подивитися на цифри, насправді це не так.
Здавалося, що це гарні стабільні інвестиції. Нічого особливого.
Я багато працював, щоб заробити ці гроші,
тому я провів певну перевірку,
перш ніж інвестувати з Мейдоффом.
Я найняв службу безпеки, яка надавала послуги
з розслідування фінансистів для перевірки Мейдоффа.
І вони не виявили жодних порушень.
Але навіть після цього я читав кожну статтю, у якій ішлося про Мейдоффа,
бо він був загадковою людиною.
Я знаходив статті, які пропагували Мейдоффа.
Це були статті в «Форбсі»,
у «Економісті» і так далі.
Він був великою шишкою.
Тому я був упевнений, що він хороша людина.
Але річ у тім, що КЦПБ теж не розкрили його,
а в них було безліч можливостей.
Ти уявляєш свою пенсію і майбутнє, і все це раптом зникає.
Одна з причин, чому це сталося, полягала в тому,
що наш уряд, КЦПБ, не виконував свою роботу.
Вони нас підвели.
МЕЙДОФФ: МОНСТР ІЗ ВОЛЛ-СТРІТ
ЛИСТОПАД 1999
Я приєднався до інвестиційної компанії «Рампарт» у Бостоні,
бо їм був потрібен спеціаліст із внутрішніх продажів.
І в нас було дев'ять мільярдів грошей клієнтів
і це була значна сума.
Вони найняли мене, щоб залучити більше клієнтів,
а також, щоб я розробив новий продукт.
Хтось же має продавати. І це була моя робота.
Я заповзято шукаю, яку хвилю осідлати далі.
Я сідаю на літак. Їду в Нью-Йорк.
І я знайомлюся з Тьєррі Магоном де ла Вільюше,
заможною людину, яка була інвестором
і інвестиційним посередником між найбільшими гаманцями Європи.
І він сказав мені, що походить з сім'ї аристократів у Бретані,
що у нього є замок зі 100 кімнатами, який належить сім’ї,
що він ходив стріляти тетерева з князями Європи.
І я подумав,
якщо я переконаю Вільюше взяти мене в європейські банки управління капіталом,
для мене відкриється абсолютно новий ринок.
Але тут є проблема.
Вільюше дає мені виписки, які щодня надходять поштою,
підтвердження операцій.
І він замалював назву фірми зверху чорним маркером.
Вільюше каже: «У мене секретний менеджер хедж-фонду.
Я не можу сказати, хто це,
бо якщо менеджер дізнається, що я видав його ім'я,
він не захоче зі мною співпрацювати».
«Але я найняв його,
він приносить 1% на місяць, як за годинником».
Я знав, що це неможливо у світі фінансів.
Він почав розповідати мені, чим займається ця людина.
Ішлося про опціони, які я колись укладав на акції окремих компаній,
але за словами Тьєррі Мейдофф ніколи нічого не втрачав.
Я кажу собі:
«Це божевілля. Це неможливо».
І я запитав Тьєррі:
«Скільки грошей ти вклав у цього секретного менеджера?»
А він каже: «320 мільйонів доларів. Разом з моїми клієнтами у Європі».
Я одразу припустив, що цей менеджер повинен мати
в десять разів більше грошей.
Я екстраполюю, що це дає секретному менеджеру понад три мільярди.
Найбільший менеджер хедж-фондів у світі, про який ніхто не знає.
Якби я міг виробляти 1% на місяць, як за годинником,
моє обличчя було б на кожному білборді між Бостоном і Нью-Йорком.
Чому він приховується?
Звісно, мені дуже цікаво, хто цей секретний менеджер,
і Тьєррі відходить, щоб поговорити з кимось,
і я вчинив не зовсім правильно.
Я розвернув до себе підтвердження на столі, щоб прочитати ім’я вгорі.
«Bernard Madoff Securities».
Навіщо цій великій шишці на Волл-стріт
таємно керувати грошима Тьєррі?
І Тьєррі сказав, що він не брав за це додаткову плату.
У цьому не було жодного сенсу.
І тоді я собі подумав: «Це абсурд».
Після першої зустрічі з Вільюше
я повернувся в Бостон і зустрівся з великими босами «Рампарта».
Боси відразу зрозуміли,
що якщо я використаю Тьєррі як посередника й клієнта,
щоб отримати доступ до багатіїв Європи,
ми зможемо заробити кілька мільярдів доларів.
Але моїм суперником буде цей секретний менеджер,
а у стратегії, яку він використовує, немає жодного сенсу.
Боси кажуть: «Треба скопіювати те, що він робить.
Попросимо портфельного менеджера Гаррі Маркополоса.
Він математик. Він одразу з цим розбереться».
Я займався деривативами, а це фінансова математика.
Це вимагає досвід обчислення і статистики,
а часто математичні розрахунки — це важко.
Френк повертається з документом,
де вказані фантастичні прибутки фонду Мейдоффа,
але Френк — маркетолог.
Він хоче бути впевненим, що продукт продасться.
Гаррі роздратувало, що його викликали з офісу до мене,
торговця.
Він переглянув прибутки й сказав:
«Френку, ти експерт з опціонів. Ти ж знаєш, що це маячня».
Я сказав: «Так, він не використовує опціони. Як він це робить?»
Це один аркуш з неймовірними показниками ефективності, майже без втрат.
Я фактично дивлюся на портфоліо, у якому пише:
Дивися, прибуток зростає під кутом 45 градусів. Пряма лінія».
Він каже: «Можу одразу сказати, що це шахрайство,
можливо, схема Понці».
Наша розмова тривала чотири хвилини.
І я сказав Гаррі:
«Боже, навіть не думай про Понці».
Він точно не шахрай, не кажучи вже про Понці».
Я сказав: «Madoff Securities
заробляє приблизно 7–10% від загального обсягу фондового ринку.
Я в це не вірю».
Хоч я й сказав, що такі прибутки — це неможливо,
боси сказали: «Розроби продукт, як у Мейдоффа.
З’ясуй, як він це робить, ми хочемо частку ринку».
Тож мені довелося кілька годин моделювати прибутки.
Кілька годин розрахунків і я стало ясно,
що це ніяк не пов'язано з Волл-стріт чи фондовим ринком США.
Насправді це нагадувало фондовий ринок лише 6% часу.
Я підсумував місяці
і побачив, що 96,4% місяців були прибутковими.
КОЕФІЦІЄНТ ШАРПА
Такого не існує у фінансах.
Його цифри просто зашкалювали.
Люди товпилися до Мейдоффа,
бо його прибутки були привабливо стабільними.
Мені довелося змагатися з ним,
але не можливо змагатися з шахраєм.
І я хотів, щоб цього гравця вигнали з поля.
Це моє перше подання до КЦПБ від 1 березня 2000 року.
«За 25 хвилин або менше
Я доведу один із трьох варіантів щодо хедж-фонду Мейдоффа.
Перший: вони неймовірно талановиті та/або успішні,
а я ідіот, бо марную ваш час.
Другий: прибутки реальні,
але вони отримуються не тим способом, який вони афішують,
У цьому випадку потрібне розслідування.
Третій:
увесь фонд — це ніщо інше, як схема Понці».
Понад 100 прибуткових місяців, сім невдалих, його найбільша втрата за місяць…
Коли Гаррі Маркополос намагався переконати КЦПБ,
що у ту хвилину Берні Мейдофф керував величезною,
найбільшою в історії схемою Понці,
перед ним стояло величезне випробування,
бо КЦПБ покладалися на Берні Мейдоффа як на джерело мудрості Волл-стріт.
Він мав величезну репутацію одного зі справжніх гігантів Волл-стріт.
Не лише за всі розробки, які він допоміг запустити,
зміни у галузі, які він допоміг провести,
він також багато часу
співпрацював з КЦПБ та іншими урядовими структурами на з'їздах,
а також допомагав регулювати бізнес.
Я хотів би почати з передумови,
більшість професіоналів у нашій галузі
відкривають фірми з бажанням дотримуватися правил
та давати клієнтам найкраще.
Гаррі Маркополос витратив величезну кількість часу й зусиль,
намагаючись переконати КЦПБ вчинити правильно щодо Берні Мейдоффа.
І Гаррі ходив туди не раз.
Прийшов один раз — відмовили, прийшов другий — відмовили.
Будь-хто інший давно б здався.
Ми підрахували,
що Берні керував активами від трьох до семи мільярдів доларів.
Я пішов до КЦПБ, вони подивилися на підрахунки
і проігнорували.
ГРУДЕНЬ 2000 РОЗМІР ПОНЦІ: 30,1 МІЛЬЯРДА ДОЛАРІВ
Комісія з цінних паперів так і не зреагувала на те, що ми написали.
Тож Гаррі подзвонив у всі основні газети.
Ніхто не хотів виступати проти Мейдоффа
на підставах здогадок якогось математика.
Потрібні справжні докази.
Гаррі сказав мені:
«Френку, ти маєш знайти журналіста-розслідувача у сфері фінансів».
Де його шукати?
Це була просто випадковість.
Десь у кінці 2 000 року
я виступав у Барселоні й взяв з собою дружину.
Ми були в аеропорту й взяли таксі.
Це було останнє таксі.
І там стояв змучений хлопець з багажем.
Він постукав мені у вікно й спитав: «Ви їдете на конференцію?»
Я сказав: «Так».
Він каже: «Можна з вами?»
Він заговорив з першого сидіння: «Привіт, я Майкл Окрант,
журналіст-розслідувач фінансового шахрайства».
Я підняв очі й сказав: «Дякую, Боже».
Я сказав: «Майкле,
закладаюся на обід зі мною і моєю жінкою у Барселоні,
що я можу сказати вам ім'я секретного менеджера хедж-фонду,
який перевершить будь-якого з твоїх менеджерів
розмірами активів і рівнем прибутків з поправкою на ризик».
Він каже: «Приймаю».
Я сказав: «Берні Мейдофф».
Він швидко розвернув до мене голову, і я зрозумів, що знайшов журналіста.
І я сказав йому:
«Він завжди виходить з ринку за день до того, як він падає
і завжди на ринку в день або за день до того, як він іде вгору».
Жоден менеджер у світі не вміє так ідеально розраховувати час.
Ніхто не знає, що станеться на ринку.
І Майкл Окрант сказав: «Я маю написати статтю».
Ми дали йому імена всіх опціонерів у США
і керівників деривативів у великих банках.
Він поговорив з усіма.
Окрант не міг у це повірити, коли підраховував цифри.
Він збирався друкувати статтю і подзвонив.
Він каже:
«Він заробляє у два з половиною рази більше за найбільший з хедж-фондів,
про який я писав.
Як він розвиває свій бізнес?»
Стаття виходить.
«Мейдофф очолює чарти; загадка для трейдерів».
Ми давали один одному п'ять в офісі «Рампарту».
Стаття у відкритому доступі.
Справа за владою.
Через деякий час після появи статті в MARHedge
старша офіцерка КЦПБ у Вашингтоні
вирішила провести розслідування.
Усіх дуже здивувало,
що Берні Мейдофф керував грошима в таких великих масштабах
і не зареєстрував свій інвестиційний бізнес в регуляторних органах.
Але вона вирішила зробити це, взявши слухавку і зателефонувавши Берні Мейдоффу.
Вона знала його, бо він був добре відомий у галузі.
Вона дзвонить і каже:
«Привіт, Берні. Ми проведемо огляд.
Нас дещо цікавить щодо вашого хедж-фонду».
А він каже: «У мене немає хедж-фонду».
А вона каже: «Я так не думаю».
А він каже: «Добре».
Щоб мати хедж-фонд йому довелося б зареєструватися як радник з інвестицій.
Берні Мейдофф не хотів цього робити,
бо коли реєструєшся як радник з інвестицій,
ти постійно проходиш перевірку КЦПБ.
Я дуже люблю цю частину,
тому що тут найкраще ілюструється повага,
яку КЦПБ відчувала до Берні Мейдоффа,
як вони йому довіряли.
«Спитаймо, чи не робить він нічого поганого.
Він скаже нам правду».
Мейдоффу пощастило з ворогами, так само як пощастило з друзями.
І йому пощастило з часом.
Перші дані щойно почали надходити від інформаційних служб.
Маленький пасажирський літак врізався у Всесвітній торговий центр.
Ще один. Ми щойно побачили ще одного.
Ніколи цього не забуду.
Я ніколи не забуду, як ці обидві будівлі
здригнулися, а потім повністю завалилися.
Усе місто здригнулося.
Я пам’ятаю, якими нестабільними були ті дні, тижні та місяці після 11 вересня.
Волл-стріт якраз знаходилася навколо Всесвітнього торгового центру.
Фондову біржу, розташовану за два квартали, було зачинено.
Усе в центрі міста було зачинено впродовж багатьох днів.
І всі дружньо об'єдналися, щоб відновити роботу фондового ринку.
Том Костелло зараз біля біржі NASDAQ. Томе, як справи?
Через півтори в NASDAQ має початися торгівля.
Як я вже казав годину тому,
сьогодні вранці гендиректор NASDAQ на знак
незвичної солідарності буде на NYSE.
Вони разом відкриють цей ринок.
Ринок NASDAQ мав показати, що він може продовжувати роботу
після наслідків цієї немислимої події.
І Берні допоміг усіх об'єднати.
…два, один!
Але для Берні це мало й інше значення,
на що ніхто не звертав уваги, поки не стало надто пізно.
Умисні та смертоносні напади,
здійснені вчора проти нашої країни,
це не просто терористичні акти.
Це були акти війни.
Ресурси, які були в Нью-Йорку, на підході до Волл-стріт,
призначені для викриття злочинів білих комірців, шахрайства,
було відіслано
і спрямовано на боротьбу з тероризмом і питання фінансування тероризму.
Для КЦПБ це було загостренням тодішньої проблеми,
що виникла в результаті дерегуляційної кампанії,
яка почалася з обрання Рональда Рейгана в 1980 році.
У нинішній кризі
уряд — не розв'язання нашої проблеми.
Уряд — наша проблема.
Закони, на які вони могли покладатися
для проведення розслідувань, було посилено,
а їхні бюджети постійно скорочували.
Наслідки 11 вересня
були продовженням тривалого періоду голодних пайків,
низьких пріоритетів,
навіть законодавчих змін, які ускладнювали їм роботу.
Тож у певному сенсі ця жахлива трагедія означала для Мейдоффа
зниження рівня контролю на регуляторному рівні саме тоді,
коли йому це було вкрай необхідно.
Мейдофф був не єдиним, хто отримав вигоду від поступового занепаду,
якого зазнавала КЦПБ,
але точно був тим, хто отримав найбільшу з цього вигоду,
враховуючи масштаби його піраміди.
ГРУДЕНЬ 2001 РОКУ РОЗМІР ПОНЦІ: 36,8 МІЛЬЯРДА ДОЛАРІВ
Гадаю, існує велика дихотомія між особою, яку Берні показував світові,
і тим, що насправді відбувалося у фірмі.
Таким чином він хотів розбудувати свій бізнес і стати тією особистістю.
У нього були ідеальні діти для цього.
Справжні американці, високоосвічені, сім'янини.
Берні використовував Енді та Марка як щит, коли хтось хотів увійти.
«Це сімейний бізнес.
Мої високоосвічені сини керують торговими залами».
Але якщо ти працював на цю компанію, усе було поділено.
Усе.
У нас був відділ ринку збуту, яким керував мій син Марк.
У нас був власний торговий відділ,
яким керував мій син Енді.
Інвестиційний відділ, або 17-й поверх, як його називають,
фактично керував Френк Ді Паскалі.
Відділам заборонялося спілкуватись,
тому мій син Марк і Енді не могли знати,
якими були прибутки чи втрати іншого відділу.
Марк та Енді ніколи не спускалися до інвестиційно-консалтингового відділу.
Коли приходили клієнти,
Марк чи Енді підходили до мого столу і казали: «Хто ці люди?»
Вони не знали, хто вони.
Думаю, Берні дуже нехтував ними,
коли не хотів їм щось розповідати.
І з роками вони навчилися не надокучати йому цим.
Пам'ятаю, як говорила з Берні й казала:
«Ваша фірма — приватна власність.
Вона перестане існувати після вашої смерті.
Вашим синам і брату доведеться отримати нові ліцензії,
відкрити нові рахунки в банку.
Мине багато часу, перш ніж ця фірма знову стане такою, як вона була».
Він сказав: «Над цим працюють мої 30 юристів. Не хвилюйся».
І він не послухав мене.
Я вирішила піти й сказати Марку Мейдоффу.
Він зайшов, поговорив про це з Берні й дістав рішучу відсіч.
Його ще багато років засмучувало те,
що він не міг говорити про ці речі з Берні.
Берні мав бути головним радником на Волл-стріт, королем Волл-стріт.
Його ім'я було на дверях.
У житті Берні не було нічого важливішого
ніж зберегти обличчя,
довести, що він керував цим неймовірно успішним бізнесом на 19-му поверсі.
Але реальність була не зовсім такою, як він її зображував.
Коли ви стали неплатоспроможним?
Мабуть,
на початку 2000-х.
У дев'яносто…
Десь між, скажімо, 1998 і 2002 роками.
Так, тоді зароджувалися проблеми. Мабуть.
У той час
змагання за торгівлю
від гігантських установ, якими він керує у своїй законній фірмі,
стало запеклішим.
А це означало, що сума, яку тобі платили за будь-яку з цих угод
ставала дедалі меншою,
тому прибутки почали скорочуватися.
Тоді законна сторона бізнесу не заробляла гроші, як це думали люди.
А між 2002 і 2008 роками
близько 800 мільйонів доларів
було переведено з Понці-бізнесу
до законної сторони бізнесу.
Діпаскалі бере гроші з 17-го поверху інвестиційно-консалтингового бізнесу.
Ці гроші перераховують у Лондон, за кордон.
Ці гроші перераховуються назад на 19-й поверх,
на два поверхи вище 17-го
під виглядом інвестицій.
Векселі скарбниці США.
Якщо ваша так звана законна сторона бізнесу
не заробляє гроші, як це думають люди,
то ви не такий успішний, як хочете, щоб думали люди.
Це був спосіб Мейдоффа захистити свою репутацію на Волл-стріт.
Насправді на початку 2000-х років
законний бізнес став би банкрутом,
якби не перерахування 800 мільйонів доларів зі схеми Понці.
А причина цього в тому, що торгові столи були прибутковими,
але тільки самі по собі.
У Берні були накладні витрати.
У нього були великі затрати, і фірма втрачала гроші.
Я сам провів розслідування,
і фактично у нього було від 35 до 50 трейдерів,
які приносили прибуток від торгівлі,
але на фірмі працювало понад 150 працівників.
Берні наймав різних друзів, ключових співробітників,
деякі з них були неефективними, але заробляли багато грошей.
Він вважав себе доброчинцем, тим, хто догоджає людям,
хто всім допоможе.
Він мав усе знати й вирішувати.
І водночас він використовує фірму як скарбничку.
Він купує яхту.
У нього є будинок у Франції.
У нього приватний літак.
Кольори літака відповідають кольорам його офісу.
Рут була зайнята організацією благодійних балів, вечерь і заходів,
які часто були на честь самого Берні.
Берні дав багато грошей своїй сім'ї.
Марк і Ендрю отримали багато позик,
мільйони доларів, які не треба було повертати.
Купівля будинків, подарунків для співробітників…
Усе це коштом бізнесу.
Я розчарувався у роботі,
побачивши, що люди, з якими я працював, не вірять мені, що Мейдофф — шахрай.
І після мого першого подання до Комісії з цінних паперів,
вийшло найбільше видання хедж-фондів на планеті,
яке, по суті, назвало фірму Мейдоффа схемою Понці.
Але ніхто не влаштовував допит.
Людей влаштовувало залишатися без відповідей,
а мене продовжували ігнорувати.
Але за мною постійно ходили боси й просили
повторити його стратегію, щоб ми могли конкурувати з ним і розділити ринок.
Я придумав щось, що могло б конкурувати з Мейдоффом.
Проблема була в тому,
що я міг втратити ваших 50% за один місяць.
Тож це був свідомий ризик,
але Тьєррі де Вільюше з Access International вважав,
що це міг бути альтернативний ринок для його клієнтів Мейдоффа.
Я пішов разом з Тьєррі
на кілька зустрічей у Лондоні, Парижі, Женеві та Цюриху.
Щоб ви зрозуміли, ким був Тьєррі де Вільюше…
Я сидів у таксі, і ми проїжджали біля Тріумфальної арки в Парижі.
І він каже мені: «Гаррі, поглянь на арку і прочитай імена».
І я розумію, що саме з цими людьми я зустрічався в Парижі.
Ці родинні зв’язки тягнуться з покоління в покоління.
Елітні приватні банкіри,
які керують грошима королівських родин у Європі.
Вони дорого одягаються,
у них гарно поставлена мова та чудові манери,
вони знали всі вина.
Тьєррі де Вільюше починав кожну зустріч однаково:
«Гаррі та Рампарт — те саме, що Мейдофф, тільки вищий ризик і вищий прибуток.
І замість окремих акцій вони використовують індекси акцій.
У всьому іншому, вони дуже схожі,
і саме тому вам потрібна ця фірма для диверсифікації від Мейдоффа».
На першій зустрічі один чоловік сказав:
«Знаєш, Гаррі, ти розробив дуже цікаву стратегію.
Прибутки більші, ніж пропонує Мейдофф, але їх можна втратити,
навіть якщо кажете, що тримаєте ризик під контролем.
Ми інвестуємо з Мейдоффом, і в нього не буває втрат.
То навіщо нам давати гроші вам?»
Вони не хотіли чути про справжній ризик, реальний ризик чи будь-який ризик.
У Мейдоффа не було ризику, і вони не збиралися довіряти тим, у кого він був.
Перший банк казав: «Мейдофф закритий,
але ми десь у Женеві й лише ми
маємо до нього доступ. Він бере лише наші гроші».
Якби ви почули це один раз, ви б повірили.
Двічі, тричі, можливо, — це збіг обставин.
Чотирнадцять разів із 20 зустрічей з приватними банкірами по всій Європі
він чув таку ж історію.
«Ми в фірмі Мейдоффа, він бере лише наші гроші».
Я повернувся з поїздки до Європи розчарований.
Ніхто не хотів інвестувати, окрім кількох клієнтів,
тож я певний час застосовував стратегію, і з того моменту вона послабшала.
Після цієї поїздки Гаррі почав дуже нервувати,
тому що відразу зрозумів,
що в Європі шахрайство було більшим, ніж у США.
Я з'ясував, що в Мейдоффа були мільярди доларів у Європі.
Про нього згадувалося в офшорних рахунках
на Кайманових островах.
Офшорні гроші на Кайманових островах — це дуже слабо регульовані гроші.
Багаті люди часто вкладають туди, щоб уникнути сплати податків.
Але це також брудні гроші,
які надходили від наркотиків
або від олігархів, і їх потрібно було відмивати.
І ці гроші потрапляли до фонду Берні.
Коли усвідомлюєш, що Берні керує грошима
одних із найнебезпечніших людей у світі,
починаєш боятися,
що якщо тебе виявлять у спробі здати Мейдоффа,
це дорого обійдеться наркокартелям і росіянам.
А вони не хочуть втрачати ці гроші.
Я в небезпеці,
оскільки я, здається, єдиний голос у пустелі,
який намагається викрити Мейдоффа.
Тож я почав носити зброю
і перевіряти, чи не підклали бомбу.
Оскільки ми будували ділові стосунки,
я зблизився з Тьєррі.
Ми пили коктейлі в його офісі.
Одного разу я зайшов до нього, коли був у Нью-Йорку,
і ми трохи поговорили.
І я не переставав повторювати йому:
«Що, як ми з Гаррі й цей Мейдофф…»
І він казав: «Знову ти зі своїм Мейдоффом. Забудь уже.
Боже мій, ти знаєш, що я все перевіряю
і довіряю цій людині.
Він успішно пройшов навіть аналіз почерку.
І що ще я можу зробити?»
Я сказав: «Але якщо ми з Гаррі маємо рацію,
що з тобою буде?»
І він сказав: «Скажімо так, Френку.
У нього всі мої гроші.
У нього більша частина грошей моєї сім'ї.
У нього всі приватні банкіри з Європи, з якими я побудував
довірливі стосунки.
І в нього ледь не половина королівської родини Європи.
У мене немає виходу, якщо я помиляюся.
Якщо ви з Гаррі праві, а я помиляюся,
мені кінець».
З часом
Берні ставав усе більш фанатичним.
І я думаю, що це через великий тиск.
Бо він стільки всього хотів контролювати.
Я розмовляла з ним по телефону кожні 15 хвилин.
Він завжди мав знати, що відбувається.
Він каже: «Мені байдуже, кому це дзвонять, ви маєте одразу повідомляти все мені».
Берні був власником компанії.
Він хотів, щоб усі знали, що він тут головний, він — закон.
Пітер…
Пітер був нам усім як улюблений дядько.
Пітер був товариським, він був скромним,
і завдяки йому я почувалася розумною, корисною та продуктивною з самого початку.
Берні був старшим братом Пітера.
Берні знущався з нього, принижував його.
З якоїсь причини Пітер ходив до психотерапевта,
і коли Берні дізнався про це, замість того, щоб підтримати
він засудив його.
Він такий: «Ти що, зануда? Тобі нічого робити?»
Він кричав на нього, висміював його перед співробітниками.
Я казала собі: «Ось така він людина. Нічого особистого».
Але його брат і діти, гадаю, не могли цього терпіти.
Тож вони поводилися так,
щоб уникати його нападів люті.
Свого часу Пітер брав участь у організації ринку.
Не пам'ятаю, коли саме.
А потім він також займався дотриманням норм у компанії та системі.
Мій брат багато чого робив.
Мені цікаво, наскільки він був
неуважним щодо того, що відбувалося на 17-му поверсі,
що він нічого не знав.
Інспектори з дотримання норм підписують,
що фірма дотримується правил,
що вона дотримується вказівок КЦПБ.
Вони мають справу з КЦПБ
і виступають перед ними від імені Бернарда Мейдоффа.
Але Берні був помішаний на контролі.
Хоча КЦПБ так і не вдалося провести належне розслідування Мейдоффа,
з'являлися підказки, або приходив Гаррі Маркополос і бив кулаком по столі.
Окрім скарг Гаррі Маркополоса у 2000 й 2001 роках
до КЦПБ надходило багато скарг
на Берні Мейдоффа й від інших людей.
Наприкінці 2004 року
вони перевіряли іншу компанію, і вони знайшли електронні листи,
у яких двоє осіб із цієї іншої фірми
говорили про те, що вони вважають Мейдоффа шахраєм.
І вони піднімали ті самі питання
про неможливість таких прибутків.
СІЧЕНЬ 2005 РОКУ РОЗМІР ПОНЦІ: 45,2 МІЛЬЯРДА ДОЛАРІВ
КЦПБ нарешті вирішує провести перевірку
і призначає двом молодшим інспекторам провести огляд в офісі Мейдоффа.
Приїхали ці молодші інспектори, які щойно закінчили навчання,
і їх привели у конференц-зал Берні Мейдоффа.
Їм повідомляють, що під час перевірки вони будуть контактувати
не з відповідальним за дотримання норм, як це відбувалося
з перевірками, до яких вони звикли,
а натомість вони розмовлятимуть із самим Берні Мейдоффом.
А це нечувано.
Якщо ти підеш проводити перевірку в Apple,
Тім Кук не сидітиме з тобою два тижні.
Ти не будеш зависати з Джеффом Безосом,
проводячи перевірку в Amazon.
Берні не розуміє,
що вони шукають, бо вони цього не пояснюють.
І правда в тому,
що два інспектори й самі не знають.
Тож ці новачки
одразу ж зустрілися з Берні Мейдоффом, їхньою єдиною контактною особою від фірми.
Він харизматична людина,
тож він розповідав їм історії, жартував з ними.
У якийсь момент він каже їм,
що входить до короткого списку кандидатів на голову КЦПБ.
Ці два молодші інспектори вели електронне листування зі своїм босом,
і він жартома пише їм:
«Берні може зробити вас помічниками, коли буде в КЦПБ».
Тож вони в захваті,
і їм дуже важко зосередитися на тому, що вони мають робити.
Вони просто раді, що сидять і розмовляють у кімнаті з Берні Мейдоффом
і дізнаються те,
чого вони самі не знають про КЦПБ.
Коли прийшла перевірка, усі в офісі знали,
що Берні почне поводитися дуже дивно.
І він за всім спостерігав.
Він слідкував за ними.
Він подбав, щоб вони не виходили з зали,
щоб ми стежили за ними.
Якщо вони виходили робити копії, ми пропонували зробити це за них
і брали до уваги, що саме вони копіювали.
Тоді він здався мені підозрілим.
Це була просто перевірка,
але, звісно, він дуже непокоївся.
Поки слідчі КЦПБ продовжують шукати документи,
звіти про ділові зв'язки й угоди Мейдоффа,
його привітний настрій і люб'язність починають слабшати.
У нього було два підходи.
Якщо вони перевіряли там, де він хотів, щоб вони перевіряли,
він був дуже товариським, балакав з ними та лестив їм.
І якщо вони змінювали напрямок і дивилися в сторону схеми Понці,
він починав переживати.
Берні спрямував їх до інсайдерської торгівлі.
Це якби він використовував свої торгові, брокерсько-дилерські операції
у формі інсайдерської торгівлі,
щоб ринок ішов йому на користь і клієнти отримували більші прибутки.
Він хотів, щоб вони зосередилися на цьому, бо він цього не робив.
Він думав, чи варто прослуховувати офіс.
Але він вирішує,
що коли двоє молодих екзаменаторів вийдуть на обідню перерву,
він увірветься в засклену конференц-залу
і обшукає їхні портфелі.
Він знаходить у них
найперші статті журналістів-розслідувачів
Ерін Арведлунд і Майкла Окранта,
у яких піднімається питання,
чи надвисокі прибутки Берні з хедж-фонду можуть бути правдою.
Тож він з'ясує, що їхньою метою може бути розкриття схеми Понці.
І це злить Берні.
Він вимагає пояснень.
«Що ви шукаєте?»
Вони трохи повагалися і врешті-решт визнали, що шукають хедж-фонди.
«Ми хочемо знати, яку ви маєте справу з хедж-фондами».
«Що ж, — каже він, —
я обговорив це з вашим босом багато років тому.
Вони все це знають.
«Ні, я не керую хедж-фондом.
Я займаюся торгівлею для хедж-фондів, як я неодноразово пояснював.
Дзвоніть у Вашингтон. Вони скажуть».
Наче вітер зник і їхні вітрила повисли.
Виявляється, він знає про КЦПБ більше, ніж вони самі.
І незабаром після цього вони вирішують закрити експертизу,
вирішивши, що немає жодних доказів того,
що Берні Мейдофф скоїв щось неправомірне.
Цього не було передано нікому з КЦПБ.
У Мейдоффа було бездоганне резюме.
У нього була дуже успішна законна брокерська фірма.
Усі думали, що хтось із такою владою та репутацією в індустрії
не опуститься до крадіжки.
І мене це дратувало, бо я знав, що це схема Понці.
МАЯЧНЯ!!
Як 440 мільйонів доларів просто зникли?
Хочуть дізнатися КЦПБ, Генеральний прокурор Коннектикуту
і купа незадоволених інвесторів.
Колишній гендиректор Семюель Ізраель визнав себе винним
за обвинувачення в змові та шахрайстві.
Він сказав суду, що знав, що робив у Bayou.
Він знав, що це неправильно.
Наприкінці літа 2005 року
Волл-стріт потрясло викриття
скандального менеджера хедж-фонду,
який керував схемою Понці.
Це шокує світ інвесторів хедж-фондів.
Наплив грошей в інвестиційному бізнесі Мейдоффа сповільнюється.
А їхній відтік пришвидшується.
Невдовзі Берні зіткнувся зі справжньою фінансовою кризою.
У нього залишилися останні 13 мільйонів доларів на його рахунку в JP Morgan,
банківському рахунку, що підтримував схему Понці.
І він уже отримав запити на викуп у розмірі понад 100 мільйонів доларів.
Він звертається до своїх найбільших клієнтів, зокрема Джеффрі Піковера,
який в останній момент вкладає 125 мільйонів доларів.
Берні стає повністю залежним від Піковера, бо коли виникали ці періодичні кризи
і піраміді загрожувало викриття,
Джефф Піковер вкладав гроші, щоб врятувати бізнес.
І в нього є Соня Кон.
Енергійна австралійська банкірка.
Велика дама Відня,
яка заходить в офіс Берні, розважає всіх своїм милозвучним голосом
і приносить цілу купу грошей.
Деякі люди кажуть, що вона жіноча версія Берні Мейдоффа.
Вона не тільки принесла йому купу грошей,
але й сама, як не дивно, була дуже схожа на Берні Мейдоффа.
Здавалося, що вони брат і сестра.
Я бачила її багато разів.
Вона була дуже милою жінкою.
Нагадувала типову добру тітоньку.
Вона завжди вдягала якусь одну чудернацьку річ.
Одного разу вона прийшла в хутряному жилеті.
Я подумала: «А це що за чудасія?»
Вона заходила в його кабінет. Він чекав на неї.
Вони завжди зачиняли двері.
Він мало з ким так робив.
Вони розмовляли, але я не знала, про що.
Вона створила мережу фідерних фондів по всій Європі.
Найважливіший з них називався Herald.
Можна сказати, що без фонду Herald
того року Берні б настав кінець.
Гроші, які Соня Кон вклала лише в один фонд,
витягли його з кризи і поставили його назад на ноги.
Вони починають співпрацю, яка приносить
Берні Мейдоффу мільйони, а зрештою і мільярди доларів.
І добрячу частку Соні Кон.
Вона створює банк під назвою Medici.
Звучить як блискуча та давня установа.
Він проіснував 15 хвилин.
Але через те, як розвивався світ,
через зростаючу глобалізацію
і бажання європейських банків
стати більшими, щоб вони могли конкурувати на світовій арені,
маленький банк Medici
опинився з міноритарними інвестиціями великого банку «Австрія».
А потім банк «Австрія» поглинає ще більший
італійський банківський конгломерат UniCredit.
Без жодного втручання
вона стала частиною надзвичайного родоводу європейських банків.
Використовуючи переваги цих закордонних установ,
Берні міг залізти
в кишені людей по всьому світу.
Наскільки мені відомо,
жодній великій схемі Понці це не вдавалося.
Тисячі людей було залучено до продажу цього продукту
для безлічі клієнтів у багатьох різних країнах.
Лише в США у нас було 79 фінансових фондів.
У Європі їх було понад 200.
Усі великі французькі, німецькі, швейцарські, британські банки
продавали Мейдоффа, як гарячі пиріжки.
І, на жаль, коли справа стає настільки масштабною,
коли ризикуєш мільярдами,
ніхто не хоче вірити, що імператор голий.
Люди, які давали йому гроші, не ставили запитань, чи не так?
Бо їм подобалося отримувати щомісяця гроші.
Це стало золотими наручниками,
тому менеджери хедж-фондів навіть не хотіли оскаржувати Берні
за відсутність інформації,
за відмову співпрацювати з належною обачністю,
за все те,
що зазвичай було очевидними тривожними дзвіночками.
Де гроші? Де активи? Хто їх зберігає?
Вони в банку? Де він?
Хто аудитор? Хто перевіряє звіти?
Мене безмежно лякає, що ці питання ніхто не ставив,
але найсумніше те, що це мене зовсім не дивує.
Вони несуть стовідсоткову фідуціарну відповідальність перед клієнтами.
Але ми безліч разів бачили людей на Волл-стріт,
які комусь щось повинні.
Зрештою, на їхню думку, перед ким у них головний обов'язок?
Перед самим собою.
Я сидів у найбільших банках,
і вони описували свій процес аудиту світового рівня.
Але всі продавали Мейдоффа.
Я думав, це божевілля,
що вони не помічають очевидного шахрайства.
Мотивацією Гаррі звернутися до КЦПБ була чистота бізнесу.
Він бачив перед собою лише одну мету.
І тому ми не здавалися протягом п'яти років.
Ти їдеш на велосипеді в дитинстві,
і вибігає маленький пекінес, гавкає, кусає за щиколотку й не відпускає,
і ти крутиш педалі, а він все бігає навколо тебе.
Якщо з вами таке було,
то це Гаррі, він той пекінес.
Він чіпляється й не відпускає.
Мій лист до Меган Чонг,
голови філії Нью-Йоркського регіонального офісу КЦПБ
у понеділок сьомого листопада 2005 року о 13:49.
Назва: «Найбільший у світі хедж-фонд — шахрайство».
Гаррі Маркополос прийшов у 2005 році
з довгим документом, у якому було 30 тривожних знаків.
По суті, Гаррі висунув те,
що торгова стратегія, яку, Берні нібито використовував,
просто не могла досягати таких прибутків.
І він сказав: «Подивіться на цифри, які він надав.
Неможливо торгувати в такому об'ємі, як він каже».
Тип опціонів, яким він торгував, був лише в одному місці.
І на цій біржі в середньому на місяць існувало
лише півтора мільярда таких опціонів.
Берні було потрібно в рази більше.
А їх просто не існувало.
У його фірмі не було незалежних перевірок та балансу,
а це також тривожний знак.
Брат Берні стежив за дотриманням норм,
тож усім керувала одна сім'я.
Це була дуже очевидна частина шахрайства.
Це було смішно.
Одним з очевидних тривожних знаків була відсутність контрагента.
Для кожної угоди є партнер або контрагент в цій угоді.
І ніхто не зміг знайти контрагентів для угод Мейдоффа.
Він стверджує, що провів угоди на 30, 40, 50 мільярдів доларів.
Ти повинен мати контрагентів.
І тоді,
враховуючи безліч доказів, які висунув Гаррі Маркополос,
комісія зрозуміла, що треба провести повне розслідування.
На відміну від розслідування 2005 року,
вони перевірять клієнтів його хедж-фондів.
Вони перевірятимуть клієнтів, для яких він нібито проводить угоди,
і зроблять висновки.
Вони починають стукати у двері людей,
які роками працювали з Берні.
Вони телефонують Fairfield Greenwich, фідерному фонду.
Берні Мейдофф дізнався про це.
Відбувся телефонний дзвінок
між Берні Мейдоффом і працівником з питань дотримання норм у Fairfield,
у якому Берні фактично розказав йому,
що говорити КЦПБ.
По-перше, очевидно, цієї розмови не було. Ясно?
Так, звісно.
Слухайте, комісія буде ставити запитання,
намагаючись виманити інформацію.
Чим менше ви знаєте про те, як ми ведемо справу,
тим краще.
Скажіть: «Мейдофф у цьому бізнесі вже 45 років.
Він відомий брокер,
ми припускаємо, що він робить усе законно».
Під час розмови з тим працівником КЦПБ підозрювала,
що йому дали вказівки, але це не вплинуло на подальше розслідування.
Для Берні Мейдоффа це зайшло надто далеко.
У нього могло з'явитися багато незручностей.
То що він робить?
Він бере телефон і каже КЦПБ, що хоче зайти та поговорити з ними.
І він іде. Сам.
Без ряду адвокатів, без жодного працівника,
навіть без носія його валізи.
Нонсенс на Волл-стріт.
Він зайшов до офісу КЦПБ у Нью-Йорку…
і сказав: «Питайте про все, що завгодно.
Ставте питання. Що ви хотіли знати?»
Вони випитували.
«Де ви торгуєте цими опціонами, які є частиною вашої стратегії?»
Він пише список банків.
Вони кажуть: «І ми б хотіли перевірити ваш рахунок у кліринговому домі».
Щоразу, коли здійснюється угода, про неї є запис
в незалежній сторонній організації, під назвою ДТК.
І тому це спосіб для регуляторів чи ще когось
перевірити, чи справді відбуваються угоди.
«Нам потрібен номер вашого рахунку», — кажуть вони Берні.
Він записує його.
Тієї п’ятниці вдень він знає,
що якщо вони зателефонують у будь-який із цих банків,
очікуючи почути, що вони торгують з ним опціонами,
або перевірять рахунок у кліринговому домі,
сподіваючись знайти мільярди доларів активів, які нібито там знаходяться,
але їх там немає,
афері кінець.
Не уявляю, що було в голові Берні,
але він передав їм папірець
і вийшов.
Він провів вихідні, чекаючи невтішних новин.
Минає понеділок,
вівторок,
середа.
І нічого не відбувається.
Вони поставили питання,
отримали інформацію, номер рахунку,
але так і не подзвонили.
Це немислимо, і я так і не отримав жодної відповіді, яка мала б якийсь сенс
від людей, яких ми допитували під присягою в показаннях
щодо цього конкретного питання.
Вони забули. Вони пропустили.
Але це якесь безглуздя.
Комісія знову і знову перевіряла,
розслідувала, переглядала, аналізувала операції Берні Мейдоффа,
ніколи не проводячи належної експертизи чи розслідування,
ніколи не розкриваючи очевидного шахрайства.
Лише дійшли висновку, що він надав їм
деяку неточну інформацію щодо інвестиційного бізнесу.
Гаррі написав в КЦПБ із 29 тривожними знаками.
Це були не здогадки.
Все було розписано по пунктах, але вони проігнорували його.
Я подав їм це на блюдечку, але вони пропустили схему Понці.
І найгірше було те, що вони дійсно вжили заходів проти Мейдоффа.
Влітку 2006 року
він зареєструвався як інвестиційний радник.
І він використовував це як рекламу своїм майбутнім жертвам,
кажучи: «Тут були КЦПБ, вони не виявили жодних порушень».
Тому інвестори думали: «Це зелене світло.
Інвестуймо більше грошей. Усе законно».
На жаль, з 2006 року до моменту його провалу у 2008 році
прибували мільярди доларів.
Це була велика бульбашка іпотечного ринку.
Це були золоті роки 2006, 2007 та початку 2008 року,
коли можна було дихати і заробляти на цьому гроші.
Це був чудовий час,
і Мейдофф отримав від цього вигоду.
Якби шахрайство зупинили у 2006 році,
інвестори уникнули б втрат у розмірі мільярдів доларів.
Але так не сталося.
Усе це розгорталося далі аж до остаточного краху.
Моя команда не зупинила Мейдоффа.
Уряд не зупинив Мейдофф.
Він провалився, бо провалилися ринки у 2008.
Шокові хвилі охопили ринки по всьому світу. Акції…
Індекс Доу-Джонса впав на 778 пунктів, ставши найгіршим…
Це божевілля, цей настрій страху та хаосу охопив усіх.
Це сколихнуло стіни Волл-стріт.
Це повномасштабна криза, і, звісно, почалася…
Почало надходити багато повідомлень про відкликання,
а потім їх ріки,
а потім цілі лавини.
США переживає «кризу, яка буває раз на століття».
Це ясно, як день.
У Берні закінчуються гроші.
СОНЯ КОН ЗАПЕРЕЧУВАЛА СВОЮ ПРИЧЕТНІСТЬ ДО ЗЛОЧИНІВ МЕЙДОФФА
КАЖУЧИ, ЩО ВОНА ТЕЖ БУЛА ЖЕРТВОЮ СХЕМИ ПОНЦІ
У 2013 СУД ВЕЛИКОБРИТАНІЇ ВСТАНОВИВ
ЩО «ЧЕСНІСТЬ І ПОРЯДНІСТЬ КОН ПІДТВЕРДЖЕНО».
Переклад субтитрів: Мар'яна Ківерська