‎14 APRILIE 2021
‎Cred că e demnă de menționat ‎știrea AP de acum câteva momente.
‎Bernie Madoff, autorul ‎celei mai mari scheme piramidale din SUA,
‎a murit astăzi în închisoare, ‎la 82 de ani.
‎Înțeleg că, la moartea sa, ‎Bernie a fost incinerat.
‎Iudaismul interzice incinerarea.
‎Noi credem că trupul nu ne aparține.
‎Îl avem de la Dumnezeu.
‎Trebuie să-l înapoiem.
‎Din țărână ai venit, ‎în țărână te vei întoarce.
‎Întorsătura neașteptată a poveștii
‎e că rămășițele lui pământești zac și acum
‎pe un raft din biroul unui avocat,
‎fiindcă familia refuză ‎să-i primească urna.
‎Presupun că e de înțeles, dar e trist.
‎Sigur au avut și clipe fericite cu el.
‎Dar sunt așa de furioși pe el ‎încât n-o să le treacă niciodată.
‎Oricine are parte de înmormântare, ‎până și ucigașii.
‎Și ei sunt îngropați.
‎Merita și el o înmormântare. ‎oricât de rău a fost, zic eu.
‎Și a fost.
‎Nimeni din familie nu vrea ‎să aibă vreo legătură cu el.
‎Cine vrea să aibă legătură ‎cu rămășițele unui monstru nemilos
‎care a distrus vieți omenești ‎fără pic de remușcare?
‎MADOFF: MONSTRUL DE PE WALL STREET
‎Pe la începutul lui 2007,
‎probabil că Madoff ‎a recapitulat ultimii doi ani și a zis:
‎„Nu credeam că o să răzbesc, ‎dar am răzbit.”
‎Cu ajutorul fondurilor de alimentare ‎și al inspectorilor SEC incompetenți,
‎reușise să ajungă în 2007 ‎cu fondul ilicit plin.
‎Zbura în mod curent cu avionul privat ‎la casa din sudul Franței,
‎unde avea drept jucărie un nou iaht.
‎Trăia pe picior mare.
‎Dar Bernie și Ruth Madoff ‎nu au fost singurii
‎care au beneficiat ‎de acest an de extravaganțe.
‎În New York, Madoff s-a asigurat
‎că trepădușii credincioși de la etajul 17 ‎gustau din preaplinul lui.
‎I-a dublat salariul lui Frank DiPascali, ‎de la două la patru milioane de dolari.
‎Frank și-a cumpărat alt vas de pescuit, ‎avea tot ce visase.
‎Annette Bongiorno a primit ‎o majorare substanțială,
‎iar anul a continuat ‎într-un lux tot mai mare.
‎Domnea sentimentul exuberanței ‎de a fi atins, în sfârșit,
‎culmea succesului pe Wall Street.
‎Conceptul de bază pe Wall Street,
‎care le scapă uneori atât autorităților, ‎cât și teoreticienilor,
‎e că se urmărește profitul.
‎Când avantajezi o persoană, ‎o dezavantajezi pe alta.
‎Subit, în 2008,
‎economia globală ‎era pe marginea prăpastiei.
‎Știrea serii ‎e problema de pe piața imobiliară.
‎Acum există dovezi și mai clare
‎că situația din țară e tot mai gravă.
‎Brokerii de credite imobiliare vindeau ‎case pe bază de împrumuturi mincinoase,
‎adică fără verificarea veniturilor,
‎unor oameni care nu și le permiteau, ‎pe credite pe care nu le înțelegeau.
‎Băncile de investiții preluau ‎aceste împrumuturi proaste
‎pe care le știau insolvabile,
‎le dădeau drept titluri de valori,
‎obținând scoruri perfecte ‎de la agențiile de monitorizare,
‎și le vindeau investitorilor ‎pe Wall Street.
‎Apoi s-au prăbușit în hău.
‎Sute de mii de proprietari ‎sunt în incapacitate de plată a ratelor.
‎Simțeai că întreaga lume se duce de râpă.
‎Toate băncile erau în vrie.
‎Lehman Brothers era în derivă ‎din cauza acelor împrumuturi.
‎Lehman Brothers intrase în faliment. ‎Merrill Lynch, AIG erau în cădere liberă.
‎Morgan Stanley și Goldman Sachs ‎au primit subvenții.
‎Erau bănci de investiții, ‎crema pe Wall Street.
‎Cum de se înșelaseră atâta vreme?
‎Bernie și Ruth erau în sudul Franței,
‎dar Bernie nu se putea rupe ‎de ce se întâmpla acasă.
‎Bursa se prăbușea catastrofal.
‎Ne confruntăm ‎cu spectrul unei crize globale.
‎Asta era atmosfera ‎care îl înconjura pe Bernie
‎când s-a urcat cu Ruth în avion ‎pentru ultima oară
‎și s-a întors la New York.
‎În acel moment, unicul interes al tuturor ‎era să-și recupereze banii.
‎La cine să apeleze?
‎Puteau apela la Bernie Madoff. ‎Și au făcut-o.
‎Apeluri din Frankfurt, Londra,
‎Madrid, Viena, Abu Dhabi.
‎„Ne vrem banii înapoi.”
‎Avizele de retragere au început să curgă,
‎apoi au venit în torente,
‎apoi a venit o avalanșă.
‎În septembrie și octombrie
‎a început să se strângă lațul.
‎Bernie jongla cât de repede putea.
‎Insista, intimida, ‎se gudura pe lângă clienții vechi
‎ca să nu mai retragă bani ‎și să reînceapă să investească.
‎Și-a sunat principalul investitor, ‎compania Fairfield Greenwich,
‎condusă de Jeffrey Tucker ‎și Walter Noel, și a zis:
‎„E momentul optim să cumpărați.” ‎Au refuzat.
‎Apoi a sunat-o pe Sonja Kohn, ‎la Banca Medici,
‎cu aceeași propunere.
‎Nici ea n-a marșat.
‎În 2 decembrie, ‎semnele dezastrului erau deja clare.
‎Bernie avea cereri de rambursare ‎în valoare de 1,5 miliarde de dolari.
‎Iar el mai avea ‎doar vreo 300 de milioane în cont.
‎Dacă le scria cecuri clienților ‎care voiau să retragă bani,
‎aveau să fie respinse.
‎Evident, nu puteam s-o țin tot așa,
‎din cauza naturii schemei piramidale.
‎Știam că se terminase.
‎În acel moment,
‎el și Frank DiPascali au avut o discuție
‎despre ce avea să urmeze.
‎Bernie i-a spus clar lui Frank ‎că sunt prea distruși ca să-și mai revină.
‎Frank și-a dat seama ‎că o să înfunde închisoarea ani și ani
‎și a luat-o razna.
‎DiPascali avea să susțină ulterior
‎că atunci și-a dat seama ‎că Bernie nu avea de fapt
‎niște active puse deoparte ‎cu care să iasă din încurcătură.
‎Că abia atunci a înțeles ‎că era, de fapt, o fraudă.
‎Cu banii rămași, Bernie i-a spus lui Frank
‎că vrea să le scrie cecuri ‎investitorilor mai importanți,
‎unora dintre angajații loiali,
‎unor rude mai îndepărtate
‎care îi încredințaseră banii lor ‎și acum aveau să rămână faliți.
‎La urma urmei, frauda era deconspirată. ‎Nu mai putea continua.
‎Când Frank DiPascali pregătea ‎aceste cecuri
‎prin care Bernie voia să distribuie ‎ce bani mai erau în contul fraudulos,
‎Bernie le-a spus fiilor lui ‎că sunt prime anticipate pentru angajați.
‎Pe Mark și Andrew i-a șocat asta.
‎Nu li se părea deloc logic
‎să ofere prime, dată fiind starea pieței.
‎În dimineața de 10 decembrie 2008, ‎stăteam la biroul meu.
‎Situația era neplăcută ‎de câteva săptămâni.
‎Bernie se purta foarte ciudat ‎și eu încercam să nu-l sâcâi.
‎Simțeam că e sensibil.
‎L-am văzut pe Peter stând acolo
‎și îmi amintesc că au venit ‎și Mark și Andy în biroul lui.
‎În mod normal, ar fi trecut pe la mine
‎și ar fi întrebat: ‎„Ce mai face tata? Ce mai e pe la birou?”
‎Dar atunci n-au făcut-o. ‎Au intrat direct în birou.
‎Mark și Andrew au încercat să-l convingă ‎să nu emită toate cecurile.
‎Au zis: „De unde știi ‎ce va aduce restul anului?
‎N-ar fi mai sigur să păstrăm banii
‎până vedem cum se încheie anul?”
‎După câteva tentative de disimulare,
‎Bernie și-a ieșit din fire.
‎Aveam corespondență pentru el ‎și m-am dus să i-o las pe birou.
‎I-am luat prin surprindere.
‎Au sărit toți de pe scaune ‎și s-au holbat la mine.
‎După scurt timp,
‎Mark și Andy l-au ajutat pe Bernie ‎să se îmbrace
‎și l-au condus afară.
‎Iar Bernie nu pleca nicăieri ‎fără să-mi spună unde pleacă.
‎Dar atunci m-a ignorat.
‎Nici nu m-a privit.
‎Mark a venit la mine, ‎s-a aplecat și mi-a șoptit:
‎„Mergem să facem ‎niște cumpărături de Crăciun.”
‎Atunci l-am văzut ultima dată.
‎Mark și Andrew ‎l-au dus la apartamentul din Midtown.
‎Ruth era acolo.
‎Era prima oară când Bernie mărturisea tot.
‎În starea psihică în care eram, ‎nu mai puteam continua așa.
‎A fost aproape o ușurare să spun:
‎„Asta e. Nu mai pot continua farsa asta.”
‎Asta m-a făcut ‎să recunosc în fața familiei
‎că am comis această fraudă.
‎Bernie le-a explicat amploare fraudei.
‎Miliarde de dolari.
‎Și că nu mai avea decât 300 de milioane ‎pe care încerca să-i dea înapoi.
‎Andrew s-a scurs de-a lungul peretelui ‎la podea, și a început să plângă.
‎La auzul mărturisirii ‎că toată afacerea se dusese de râpă,
‎că nu mai erau bani,
‎Mark a fost zdrobit.
‎Ruth a reușit până la urmă ‎să îngaime ceva, și anume:
‎„Ce e o schemă piramidală?”
‎Cred că a fost unul dintre momentele ‎când ți se năruie totul în jur
‎și tot ce credeai că e adevărat dispare.
‎Fiii lui Madoff s-au ridicat să plece.
‎Până să ajungă în hol, ‎hotărâseră să consulte un avocat.
‎Socrul lui Mark ‎era avocat cu reputație în Manhattan.
‎Au stabilit o întâlnire la el acasă.
‎Mark și Andrew i-au spus ‎ce spusese tatăl lot
‎și avocatul le-a subliniat:
‎„E o fraudă în desfășurare.
‎Tatăl vostru scrie cecuri
‎prin care distribuie ceea ce vor deveni ‎bunuri obținute fraudulos.
‎Dacă nu anunțați autoritățile,
‎veți fi considerați complici.”
‎Erau nevoiți să-și denunțe tatăl.
‎11 DECEMBRIE 2008
‎O echipă FBI a venit la Madoff acasă ‎în zorii zilei următoare.
‎Bernie era în halat.
‎„Știți de ce am venit?”
‎„Da.”
‎L-au întrebat ‎dacă are o explicație inofensivă.
‎Le-a spus că nu.
‎Le-a spus: „E o schemă piramidală.”
‎Le spusese fiilor lui adevărul.
‎Unul dintre agenți a sunat la sediu ‎și a rezumat situația.
‎I s-a spus să-l aresteze.
‎Așa că l-au informat ‎cu privire la ținuta admisă în arest.
‎Fără șireturi la pantofi, ‎centură, cravată.
‎Și-a lăsat verigheta și ceasul.
‎L-au dus la sediul FBI din Foley Square
‎și l-au înregistrat ‎ca pe orice alt infractor.
‎Apoi, Bernie l-a sunat pe Ike Sorkin.
‎„Alo?
‎Sunt Bernie, ‎sunt încătușat de un scaun la FBI.
‎Am nevoie de tine.”
‎I-am spus imediat lui Madoff: ‎„Dacă spuneai ceva, taci!”
‎Pe atunci nu știam,
‎dar până să mă sune ‎le spusese timp de două ore tot ce știa.
‎Și le spusese că el era singurul implicat.
‎Mi-am zis că e într-o mare încurcătură.
‎Autoritățile nu aveau să ignore situația.
‎Cauțiunea fusese stabilită la 10 milioane, ‎iar Bernie a revenit la el acasă. Și…
‎Atunci a izbucnit totul. ‎S-a dezlănțuit iadul.
‎Dacă lucrați în tranzacționări, ‎opriți-vă o clipă
‎înainte să plecați acasă!
‎Bernie Madoff a fost arestat.
‎Autoritățile spun că e cea mai vastă ‎schemă piramidală de pe Wall Street.
‎Autorul e unul dintre cei mai admirați ‎oameni de pe Wall Street.
‎Bernard Madoff, ‎fost președinte al Bursei NASDAQ.
‎Mi-a sunat telefonul. ‎Era Harry. Urla din toți plămânii:
‎„Madoff a capitulat! Era cum am spus noi!”
‎Am zis: „Stai puțin!”
‎Am pus jos telefonul ‎și m-a năpădit o furie fantastică.
‎M-am simțit murdară, pângărită.
‎Cum era posibil? ‎Cum să mă înșel așa în privința cuiva?
‎Tot ce crezusem despre el, ‎despre Bernie, era total greșit.
‎M-am simțit trădată.
‎După arestarea lui Bernie ‎a fost un haos total.
‎Veneau echipe FBI, SEC.
‎Unii dădeau bir cu fugiții.
‎Eram dezorientată, dar știam ‎că trebuie să răspundem la telefoane.
‎A sunat un domn.
‎Aveam o relație amiabilă, ‎mereu schimbam o vorbă. A zis:
‎„Eleanor, tu știai?”
‎Am simțit o lovitură în stomac.
‎Nici nu mă gândisem ‎că o să fiu considerată complice.
‎A fost încă un șoc. Nu-mi reveneam.
‎Am spus: „Nu. Nu știam.”
‎Pete stătea acolo. ‎Am pus receptorul în furcă și am zis:
‎„Eu ce trebuie să fac aici?
‎Ce se petrece? Ce trebuie să fac?”
‎Iar Peter a plecat pur și simplu.
‎Deci eram pe cont propriu.
‎În hol era plin de lume care suna la noi, ‎cerând să coboare cineva să discute.
‎Coboram la recepție, cu alte angajate,
‎și stăteam câte 20 de minute,
‎fiindcă era prea de tot, era insuportabil.
‎Oamenii erau speriați. ‎Se simțea în vocile lor.
‎În mod normal, într-o anchetă ‎privind traficul, crima organizată,
‎se începe cu personajele secundare
‎și se avansează spre vârf.
‎Noi îl aveam pe șef ‎și știam că lipsesc foarte mulți bani.
‎Toți angajații fuseră strânși la etajul 19
‎și nu știam care dintre ei era complice,
‎colaborator
‎sau pur și simplu nevinovat.
‎Trebuia să începem de undeva. ‎A început să chestionăm toți angajații.
‎După interogarea angajaților, ‎cei de la FBI au descoperit celălalt etaj.
‎Când au fost conduși la etajul 17,
‎au intrat pe baza unei cartele de acces.
‎Am intrat și am zis:
‎„Sfinte Sisoe!”
‎Erau camere peste camere pline de cutii,
‎hârtii și documente peste tot.
‎Mi-am dat seama ‎că, dacă mișcăm probele din loc,
‎pierdem mult din context.
‎Așa că am declarat etajul 17 ‎loc al infracțiunii
‎și am început ancheta acolo, pe loc.
‎Căutam acul în carul cu fân, efectiv.
‎Cum să-i dăm de capăt?
‎Elementul-cheie e o sursă, ‎un informator sau un martor cooperant
‎care să te ghideze.
‎A fost Frank DiPascali.
‎Știa că e pasibil de acuzații grave.
‎Avea o familie la care ținea mult.
‎Trebuia să se gândească ‎în ce fel se poate salva.
‎Frank ne-a furnizat informațiile
‎care ne-au ajutat să înțelegem ‎cum funcționa frauda.
‎Era uluitor, sincer.
‎Nu avea loc nicio investiție.
‎Nu existau tranzacții.
‎În alte fraude de acest fel, ‎unii tranzacționau acțiuni și pierdeau.
‎Erau nepricepuți ‎și încercau mereu să țină pasul.
‎Nu am mai văzut așa ceva, ‎unde să nu aibă loc
‎nicio investiție.
‎Dle Madoff, ce le spuneți ‎celor care au pierdut bani?
‎Îmbrânceli, asta l-a așteptat ‎pe Bernard Madoff acasă
‎miercuri, după o scurtă apariție ‎în fața unei instanțe federale.
‎Eram în spatele acestei grămezi ‎de camere de luat vederi și reporteri.
‎Nu mă atinge!
‎E celebra scenă ‎în care împinge o cameră de luat vederi.
‎Asta se întâmpla zilnic.
‎Dle Madoff, ce le spuneți ‎celor care au pierdut bani?
‎Ce le spuneți?
‎Frauda lui Madoff ‎a fost un eveniment de proporții
‎în lumea presei de afaceri.
‎Știrile nu mai conteneau.
‎A fost răsunător,
‎căci reprezenta ‎ceva mai presus de un singur om.
‎În contextul crizei financiare,
‎era momentul ‎când toți își pierdeau casele,
‎fondurile de pensii.
‎Șomajul creștea galopant.
‎Oamenii căutau vinovați, ‎dar în mintea multora
‎era vorba de instituții mari, sedii.
‎Apoi, deodată, a apărut Bernie Madoff
‎și a devenit întruchiparea acestei crize,
‎chipul crizei financiare.
‎Toată ura, tot veninul, toată furia
‎care se concentraseră pe Wall Street
‎aveau deodată o țintă în el.
‎Oamenii voiau să știe ‎cum de obținuse ieșirea pe cauțiune.
‎De ce locuia în apartamentul lui de lux ‎spre deosebire de alții mai puțin norocoși
‎care nu aveau banii lui
‎și care erau deținuți ‎fără drept de cauțiune?
‎Părea nedrept.
‎La început, auzeai doar de Bernie Madoff. ‎Apoi s-a auzit și de unii investitori.
‎Cineastul Steven Spielberg, ‎patronul Mets, Fred Wilpon…
‎Mai întâi au apărut numele celebre ‎din lista lui de investitori.
‎Elie Wiesel, laureat cu Nobel ‎și supraviețuitor al Holocaustului…
‎În prima clipă…
‎am simțit că mă pătrunde
‎un fel de goliciune, ‎nu fizică, ci spirituală.
‎Că mi se luase totul.
‎A mai durat câteva zile, ‎chiar săptămâni, până să iasă la iveală
‎gardianul de închisoare pensionat,
‎profesorii pensionați, ‎stomatologii pensionați.
‎Erau oameni adevărați,
‎îi puteai vedea, ‎îi cunoșteai, le vedeai chipurile.
‎Deodată, era ceva omenesc. Era veridic.
‎Când s-a stins tata, ‎fratele meu mai tânăr a zis:
‎„Toți banii tatei erau la Madoff, ‎hai să-i lăsăm acolo!”
‎M-am hotărât să mă pensionez, spunându-mi
‎că sunt bani serioși acolo.
‎Că puteam trăi din ei.
‎M-am mutat în Florida ‎și mi-am cheltuit banii,
‎economiile mele, ca să-mi cumpăr casă.
‎Mi-am zis că o să fie grozav,
‎fiindcă din profituri ‎o să-mi recuperez banii de casă
‎și o să-mi rămână și de pensie.
‎„Aici o să trăiesc ‎până la capătul zilelor.” Eram fericită.
‎Mă mutasem doar de patru luni ‎când m-a sunat fratele meu, spunând:
‎„Tocmai l-au arestat pe Bernie Madoff ‎pentru fraudă.”
‎A fost un mare șoc.
‎M-am întrebat adesea ce ar fi fost ‎dacă mai trăia tata și auzea vestea.
‎Cred că l-ar fi omorât ‎mai repede decât cancerul.
‎Tata a investit cu Madoff ‎de la începutul anilor '80.
‎În total, în toate conturile ‎aveam undeva pe la 30 de milioane,
‎iar apoi banii de la Madoff s-au evaporat.
‎Au dispărut.
‎Au fost 30 de milioane de dolari ‎de Monopoly.
‎M-am simțit fraier că fusesem escrocat, ‎ceea se și întâmplase.
‎Cei din familia mea au spus:
‎„Rich are ceva experiență pe Wall Street, ‎înțelege cum stă treaba.”
‎Nu trebuia să fiu mai înțelept?
‎A fost cu siguranță ‎ceva ce m-a afectat personal.
‎Inițial, când am auzit ce se întâmplase ‎și am înțeles că nu-mi recuperez banii,
‎am fost foarte tulburată și speriată.
‎Ce să mă fac? ‎Nu puteam să-mi caut serviciu.
‎Aveam deja 70 și ceva de ani.
‎Dar cel mai rău mi-a părut de tata, ‎deși nu mai era printre noi.
‎Există o expresie ‎pe care o folosea adesea mama:
‎„E ‎shanda‎ față de vecini.”
‎Înseamnă că vecinii vor ști ‎că ai luat o decizie proastă.
‎E rușine.
‎Fusese păcălit.
‎Iar asta m-a înfuriat enorm.
‎Eu și soția mea luaserăm ‎anumite decizii financiare.
‎Avem un copil cu dizabilități. Am zis:
‎„Nu ne trebuie asigurarea de viață,
‎fiindcă avem activul de la Madoff,
‎acești bani puși deoparte, ‎din care îl vom îngriji.
‎Și s-au dus naibii.
‎Misiunea mea era ‎să încerc să o țin pe mama în casa ei,
‎casa construită de tata în Palm Beach.
‎Dar știam că, până la urmă, casa, ‎care era cel mai valoros bun al nostru,
‎va trebui vândută.
‎Mama a fost distrusă.
‎Dar noi am scăpat ieftin.
‎Mulți au pierdut tot ce aveau.
‎Infracțiunile financiare ‎sunt diferite de cele violente.
‎La o infracțiune violentă, ‎cadavrele apar înainte de anchetă.
‎La infracțiunile financiare, apar după.
‎Administratorul francez ‎al unui fond speculativ
‎care plasase 1,5 miliarde de dolari ‎din banii clienților săi la Bernie Madoff
‎a fost găsit mort în biroul său ‎din Manhattan, în urma unei sinucideri.
‎René-Thierry de la Villehuchet.
‎Toată presa vorbea ‎de sinuciderea lui Thierry.
‎S-a întâmplat la 11 zile ‎după ce s-a predat Bernie.
‎Thierry s-a încuiat în biroul său,
‎și-a tăiat venele ‎și a sângerat în coșul de gunoi
‎ca să nu-i lase mizerie menajerei.
‎A ales acea metodă de sinucidere,
‎una dureroasă, ca să-și ispășească ‎păcatele făcute prin omisiune.
‎Ce pierdere!
‎Era un om de onoare și a fost trădat.
‎A fost foarte traumatizant pentru mine.
‎Am plâns trei zile la rând,
‎fiindcă mă gândeam să-l sun pe Thierry, ‎știind că pierduse mulți bani.
‎Știam că firma lui era distrusă.
‎Păcat că nu l-am sunat! ‎Poate reușeam să previn tragedia.
‎12 MARTIE 2009
‎Poate pentru ultima oară,
‎Bernie Madoff și-a părăsit apartamentul ‎de 7 milioane de dolari
‎și a plecat spre curtea federală.
‎Bernie a decis să pledeze vinovat ‎fiindcă era vinovat.
‎Nu prea avea nimic de câștigat ‎mergând în instanță.
‎Ar fi prelungit un proces
‎care îi supunea familia
‎unui scrutin public clocotitor.
‎A luat decizia să termine repede.
‎„Trebuie să scap de presă,
‎s-o protejez pe Ruth, ‎să-i protejez pe băieți.”
‎L-au acuzat de o serie de infracțiuni ‎de fraudă cu titluri de valori
‎și spălare de bani.
‎Așa ceva durează.
‎Nu numai că trebuia să se declare vinovat, ‎trebuia și să explice ce făcuse.
‎La final, avocatul lui ‎a cerut prelungirea cauțiunii
‎până la pronunțarea sentinței, ‎la mai multe luni după aceea.
‎A fost refuzat.
‎„A pledat vinovat, ‎și-a mărturisit delictele,
‎va fi închis.”
‎În acel moment a fost clar că Bernie ‎avea să meargă la închisoare chiar atunci.
‎În sala de judecată ‎era o tăcere mormântală.
‎S-a auzit ‎cum i s-au închis cătușele pe încheieturi.
‎A fost trimis ‎la Centrul Corecțional din Manhattan
‎până la pronunțarea sentinței.
‎Procuratura voia să solicit o înțelegere…
‎Să cad la o învoială
‎prin care să le furnizez informații ‎despre alte persoane implicate în fraudă.
‎Se credea că nu fusese posibil ‎să fac totul de unul singur,
‎că erau implicați și alții.
‎Când Madoff a zis ‎că a făcut totul de unul singur,
‎mi-am dat seama ‎că își proteja mai ales familia
‎și, desigur, angajații.
‎Era imposibil ca o fraudă așa de complexă ‎să fie opera unui singur om.
‎Angajații de la etajul 17 sunt ‎ceea ce eu numesc „complici ignoranți”.
‎Toți fuseseră angajați cu diplome de liceu
‎și nu aveau habar de Wall Street.
‎Practic, ei au înlesnit
‎operațiunile din schema piramidală ‎ani în șir, fără să se afle.
‎În timpul anchetei,
‎esența apărării tuturor angajaților
‎până și a lui DiPascali,
‎a fost că nu știau de schema piramidală.
‎Când au spus că nu știau ‎că e o schemă piramidală,
‎au admis însă că știau ‎că tranzacțiile erau ilegale,
‎dar că Bernie ținea activele ‎undeva în Europa,
‎în aur sau proprietăți imobiliare, ‎ca să se acopere.
‎Tot ilegal e.
‎Polița federală descâlcește ‎20 de ani de fraudă la firma lui Madoff,
‎mergând dincolo de Bernie,
‎la fiii lui, Andrew și Mark, ‎care conduceau tranzacționările.
‎Andrew și Mark Madoff știau cu siguranță
‎că afacerea de consultanță în investiții
‎nu era o operațiune obișnuită de brokeraj.
‎Poate că nu știau ‎că e o schemă piramidală,
‎dar știau că nu era ceea ce părea.
‎Am lucrat acolo 25 de ani.
‎I-am văzut pe băieți crescând.
‎Nu coborau niciodată ‎la etajul cu afacerea de consultanță.
‎Nu lucrau acolo. Nu aveau nicio legătură.
‎A fost luată sub lupă ‎și soția lui Madoff, Ruth, de 49 de ani,
‎care nu a fost incriminată.
‎În acest moment ‎nu comentez pe nicio temă.
‎Adesea sunt întrebat: ‎„Crezi că Ruth știa?”
‎Am studiat-o îndeaproape pe Ruth.
‎Avea un birou în după colț de Bernie.
‎Am intrat în biroul ei, ‎am deschis un fișet
‎și am zis: „Am dat lovitura!”
‎În lumea interlopă, lui Ruth Madoff
‎i s-ar fi spus „Ruthie Registru”, ‎fiind contabilă și foarte bine organizată.
‎Declarații fiscale, extrase bancare,
‎informații despre iahturile lui Bernie
‎și casele lor…
‎Aveam totul pe tavă.
‎Am aflat multe ‎despre stilul de viață al lui Bernie,
‎dar nu am găsit nimic care să indice ‎că ea știa de schema piramidală.
‎Ce i-o fi destăinuit Bernie nu știm.
‎Tata era foarte atent la bani.
‎A încercat să mă învețe ‎să fiu prudent cu banii.
‎Spunea: „Dacă pare prea bine ‎ca să fie adevărat, așa și e.”
‎Dar și-a ignorat propriul sfat.
‎Și nu-l condamn.
‎E vina autorităților.
‎Cei de la SEC au crezut escrocheria. ‎Și ei au fost păcăliți.
‎Dacă SEC desfășoară o inspecție ‎sau o anchetă penală
‎și nu obține efectul scontat,
‎și anume de a descoperi ‎relativ ușor frauda,
‎practic permite perpetuarea fraudei ‎și îi conferă credibilitate.
‎Dacă frauda se dezvoltă ‎în urma inspecțiilor și anchetelor,
‎autoritățile au o mare vină.
‎Cred că, dacă nu era criza financiară, ‎nu îl prindeau.
‎„Ne pare rău, ‎lucrăm la rezolvarea problemei.”
‎Asta a răspuns astăzi SEC.
‎Agenții spășiți au fost convocați azi ‎în fața Congresului,
‎după ce un raport usturător ‎a declarat agenția incompetentă.
‎Congresul a solicitat o anchetă ‎în care am depus mărturie.
‎M-am prezentat mai devreme.
‎Toate locurile presei erau ocupate.
‎Am discutat cu ziariștii, ‎le-am spus că va fi spectaculos
‎și vor auzi declarații captivante.
‎Lângă ziariști erau toți șefii SEC.
‎Le-am făcut semn că o să-i bag în corzi.
‎După cum va arăta declarația de azi,
‎eu și echipa mea am insistat ‎să convingem SEC să cerceteze
‎și să oprească schema piramidală
‎prin repetate avertismente ‎către SEC, începând din mai 2000,
‎când nivelul fraudei lui Madoff ‎era la numai 3 - 7 miliarde.
‎Știam că am furnizat suficiente ‎semnale de alarmă și dovezi matematice
‎ca să îi poată opri activitatea pe loc.
‎Din păcate, fiindcă nu au răspuns ‎rapoartelor mele din 2000,
‎2001, 2005, 2007 și 2008,
‎s-a ajuns aici.
‎A fost ca o explozie cum nu s-a mai văzut.
‎Agenția s-a cutremurat efectiv.
‎A fost atât de… la obiect
‎cu privire la eșecuri ‎și cumva extrem de aspru în privința lor.
‎SEC are prea mulți avocați
‎și prea puțin personal specializat
‎sau competențe în depistarea fraudelor,
‎deși li se oferă pe tavă ‎o fraudă de miliarde de dolari.
‎Nu aveți nicio scuză.
‎Ar fi cazul ‎să vă cereți iertare de la victime.
‎SEC continuă să ragă ca un șoarece ‎și să muște ca un purice.
‎A fost cea mai aspră ‎declarație în Congres, după Watergate.
‎Cred că suntem în asentiment ‎când spun că urăsc fraudele.
‎Ne-am dori să nu se fi întâmplat, să…
‎Aveți datoria de a preveni fraudele, ‎nu de a le urî.
‎Un om v-a atras atenția ‎asupra matrapazlâcurilor lui Madoff,
‎vi le-a vârât sub nas ‎și tot nu le-ați mirosit.
‎Puteați opri frauda în jumătate de oră
‎analizând una dintre afirmațiile ‎conform cărora nu desfășurau tranzacții.
‎Sunteți forul de supraveghere ‎și v-ați ratat lamentabil misiunea.
‎Nu pricepeți?
‎SEC fraternizează ‎cu organizațiile din domeniu?
‎Sunt captivi sau ne urmăresc interesele? ‎Interesele contribuabililor?
‎Când am intrat în afaceri cu clienții mei, ‎eram un neica-nimeni, nu aveam nimic.
‎Eram un puști oarecare din Queens.
‎Nu fusesem la Harvard… Și tot așa.
‎De ce s-ar fi încrezut cineva în mine ‎ca om de afaceri?
‎De ce mi-ar fi dat bani?
‎Prima lecție învățată a fost:
‎orice faci în afaceri,
‎nu-ți încălca promisiunile.
‎Promisiunile sunt sfinte, efectiv. ‎Și asta a fost.
‎Aveai încredere.
‎Dar în acest domeniu nimic nu e cum pare.
‎Faptul că Bernie Madoff a pledat vinovat ‎a deturnat atenția de la bănci
‎și poate de la alți mari investitori
‎care ar fi trebuit condamnați.
‎După mine, fondurile de alimentare ‎și-au declinat responsabilitatea
‎și nu au avut nicio răspundere penală
‎pentru faptul că acești oameni ‎rămăseseră pe drumuri.
‎Vina lor a constat în incapacitatea
‎de a-și face datoria ‎și verificările de rigoare.
‎Cred că patronii Fairfield Greenwich,
‎Sonja Kohn și ceilalți ‎trebuiau condamnați la închisoare.
‎Dar Madoff n-ar fi reușit ‎să comită frauda pe care a comis-o
‎fără complicitatea JPMorgan Chase.
‎JPMorgan e singura entitate
‎care avea vizibilitate ‎asupra schemei piramidale a lui Bernie:
‎contul curent.
‎Contul 703.
‎Banca a stipulat că în perioada ‎dintre 2003 și 2008
‎ați ținut la JPMorgan Chase ‎un depozit bancar
‎de 3 până la 6 miliarde de dolari.
‎- Așa este? ‎- Da.
‎E destul ca să atragă atenția bancherilor ‎asupra faptului
‎că nu e o relație bancară normală.
‎Conform Legii secretului bancar, ‎erau obligați să monitorizeze contul
‎și să afle ce afaceri făcea.
‎Când treci peste zece mii de dolari ‎prin sistem
‎și banca nu vede o logică ‎în acea tranzacție,
‎se generează ‎un raport de activitate suspectă.
‎Apoi intră pe fir poliția federală.
‎FBI.
‎Cum transferi
‎miliarde de dolari din tranzacții fictive ‎între marile bănci
‎fără a genera un raport?
‎Se știa că nu e bine să pui întrebări.
‎Dacă primeai profituri bune ‎și te umpleai de bani
‎și nu trebuia să pui întrebări, ‎nu puneai întrebări.
‎Lăcomia face asta din oameni.
‎JPMorgan a plătit amenzi penale ‎de câteva miliarde
‎pentru rolul jucat în cazul Madoff.
‎Nimeni din bancă n-a fost condamnat ‎și n-a făcut închisoare.
‎N-au fost nici măcar acuzați.
‎Cum e posibil așa ceva?
‎Asta era optica lor de afaceri.
‎JPMorgan Chase a pledat vinovat ‎în cinci cazuri de conspirație criminală
‎care implicau miliarde de dolari, ‎în ultimii șase ani.
‎Când sunt prinși,
‎nu sunt obligați să divulge ‎profiturile făcute prin fraudă.
‎Plătesc o amendă și gata!
‎JPMorgan Chase a profitat financiar
‎din infracțiunile lui Madoff.
‎Trebuie să cred
‎că au înțeles exact ce se petrecea.
‎Frauda Madoff a surclasat ‎multe alte fraude.
‎E cea mai mare schemă piramidală ‎din istorie.
‎Valoarea soldului, la final, ‎când s-a terminat circul, în 2008,
‎era de 64 de miliarde pe care oamenii ‎credeau că le au la Madoff.
‎Șaizeci și patru de miliarde de dolari.
‎Dar erau bani fictivi.
‎Bernie îi făcuse din neant.
‎Acele 64 de milioane, rețineți,
‎erau profiturile generate.
‎Dar era și altă sumă, bani reali.
‎Banii reali, ‎primiți de Bernie în numerar de la oameni,
‎însumau circa 19 miliarde.
‎19 miliarde de dolari, bani-gheață, ‎investiți efectiv cu Madoff.
‎E o sumă uluitoare. 19 miliarde de dolari.
‎De la organizații nonprofit ‎care investiseră bani,
‎la fundații, la indivizi și la oameni ‎care își vânduseră afacerile de familie
‎și își investiseră toate economiile.
‎Mulți oameni i-au dat lu Madoff ‎toți banii lor și i-au pierdut pe toți.
‎După descoperirea șocantă ‎că Bernie nu făcuse investiții,
‎că nu existau titluri de valori ‎puse bine undeva, într-o bancă,
‎a apărut disperarea.
‎Dar disperarea s-a disipat ‎când de la Washington s-a transmis
‎că Bernie era membru ‎în organizația care proteja investitorii.
‎Pe scurt, SIPC.
‎SIPC a fost fondată
‎potrivit Legii protecției investitorilor ‎emise de Congres în 1970
‎și are ca obiectiv ‎să opereze un fond de asigurare
‎pentru a furniza ‎până la 500.000 de dolari pe cont
‎dacă brokerul ia banii ‎și nu cumpără titlurile de valori.
‎Acei 500.000 de dolari ‎vin din buzunarul Wall Street.
‎Wall Street finanțează SIPC ‎prin cotizațiile membrilor.
‎Dar, în dosarul Madoff,
‎instanțele au decis
‎că se impune așa-zisa excepție de la lege ‎din cazurile de scheme piramidale.
‎Practic, asigurarea SIPC ‎nu se aplică într-o schemă piramidală.
‎Dar e o aberație.
‎Tocmai în cazul schemelor piramidale ‎au nevoie clienții de asigurare.
‎Ironia este că fondul de asigurare
‎fusese total necorespunzător ‎în ultimii 20 de ani.
‎În 1990, SIPC a decis
‎că suma cu care să contribuie ‎fiecare firmă membră
‎pentru a finanța fondul de asigurare
‎era de 150 de dolari pe an.
‎Nu pe client, ceea ce oricum ‎ar fi fost penibil de puțin.
‎Ci pe firmă.
‎Mai mult se dă săptămânal ‎pe florile din apartamentul VIP.
‎Madoff făcuse atâtea victime,
‎încât, dacă îi compensa pe toți, ‎SIPC intra în faliment.
‎Atunci a intervenit Irving Picard.
‎A devenit mandatarul lui Madoff.
‎Mandatarul e persoana responsabilă
‎cu lichidarea unui broker-dealer ‎dacă acesta intră în faliment.
‎Picard a fost numit de SIPC.
‎Onorariul său era plătit de SIPC.
‎Irving Picard trebuia să vadă ‎cui și cât i se datora exact.
‎Există o formulă pe care Picard ‎a considerat-o cea mai simplă.
‎Formula capitalului net.
‎Continuăm să scoatem bani ‎și încercăm să fim echitabili.
‎Unii au ieșit în pierdere netă,
‎adică n-au putut să-și recupereze banii ‎din schema piramidală.
‎Dar să spunem ‎că investeam de mult cu Madoff.
‎Am tot scos bani
‎fără să știu că e o fraudă ‎și am făcut mai mulți decât am investit.
‎Conform mandatarului, sunt în câștig net
‎și trebuie să returnez acei bani.
‎E un mecanism de recuperare.
‎Aceste procese de recuperare ‎au fost intentate de mandatar
‎contra a sute și sute de investitori.
‎Dar era o problemă foarte litigioasă,
‎căci în câștig net erau mulți ‎dintre investitorii mai mici și mai vechi
‎care fuseseră cu Bernie de la început.
‎Ei investiseră cu Madoff ‎și trăiau din profiturile
‎pe care, chipurile, le generase pentru ei.
‎De pildă, dacă bunicul meu ‎ar fi deschis un cont la Bernie Madoff
‎și acel cont era moștenit de mama mea,
‎iar după moartea ei, de mine,
‎mie, ca nepoată, mi s-ar fi cerut
‎să rambursez retragerile ‎făcute de bunicul meu acum 45 de ani.
‎Vă dați seama că oamenii erau furioși,
‎mai ales cei care scoseseră bani anual,
‎de pildă ca să-și finanțeze ‎fondul de pensie sau facultatea copiilor.
‎Și, apropo, plăteau impozite pe asta.
‎Oamenii spuneau: „Cum să dau înapoi ‎banii dați deja la fisc?”
‎Practic, Picard a luat bani ‎de la o parte dintre investitori
‎ca să plătească ‎cealaltă parte de investitori.
‎O schemă piramidală pe dos.
‎Victimele au fost persecutate din nou.
‎Investisem Madoff ‎de multă vreme, din 1992.
‎Am scos mai mulți bani decât am băgat.
‎Mandatarul a venit la noi ‎și ne-a spus: „Decartați!”
‎Nu aveam banii.
‎I-am scos și i-am cheltuit an de an.
‎Procesul nostru a durat ani de zile.
‎Ani întregi în care ne sunam avocații ‎și întrebam: „Ce se petrece?”
‎Nu ne puteam planifica restul vieții.
‎A fost înfiorător.
‎Înfiorător.
‎La un moment dat ‎ni s-a spus că e mai bine să divorțăm
‎fiindcă auziserăm ‎că nu luau activele soției.
‎Dar nu se știa nimic sigur ‎și nu mai aveam încredere în nimeni.
‎Până la urmă am zis: „Nici vorbă!”
‎Și ne-am gândit să luptăm altfel,
‎solicitând să fim declarați ‎persoane defavorizate.
‎Ți se dă un formular în care spui…
‎Da, au zis: „Dacă ați vinde din dulap
‎toate hainele pe care le dețineți, ‎cât ați lua pe ele?”
‎Aveam șase perechi de blugi.
‎Care e valoarea bijuteriilor?
‎- Bijuterii… ‎- Nu purtăm.
‎Nu aveam așa ceva. ‎Valoarea obiectelor de artă…
‎Nu aveam.
‎Am completat formularul ‎cu ce aveam, și anume nu prea multe.
‎Era foarte dureros să trecem prin asta
‎an de an, fără să știm ce va fi.
‎Dar până la urmă a avut efect.
‎Avocații noștri din New York ‎au discutat cu ei, iar ei au conchis:
‎„Sunteți liberi.”
‎Mi-am pierdut soțul timp de mai mulți ani,
‎fiindcă nu făcea decât să caute o soluție.
‎Era complet absorbit de găsirea soluției.
‎O parte din el dispăruse.
‎Asta lasă urme.
‎Erau bani câștigați și investiți de mine.
‎Cu toate verificările de rigoare, ‎efectul a fost catastrofal.
‎Una e să-ți pierzi economiile de o viață,
‎ceea ce e grav.
‎Dar când îți pierzi și casa e îngrozitor.
‎Cred că trebuie să deslușești ‎cine sunt victimele din acest caz.
‎Toate văduvele care…
‎Erau toți banii lor.
‎Cei care au investit ‎prin fonduri de alimentare.
‎Habar nu aveau.
‎Dar, dacă vorbim de marii investitori,
‎cei care aveau sute de milioane ‎sau chiar miliarde de dolari
‎investite cu Madoff,
‎care erau, chipurile, ‎foarte informați și experimentați,
‎ei au semnat, practic, ‎un pact cu diavolul.
‎Eu cred că știau în ce se bagă.
‎E vorba de cei patru mari investitori.
‎Norman Levy, Jeff Picower, ‎Stanley Chais și Carl Shapiro.
‎Aveam o relație foarte deosebită ‎cu cei patru mari clienți.
‎Nici ei nu voiau să mă tragă în piept ‎fiindcă, mai întâi,
‎aveam o relație apropiată, ca în familie,
‎iar eu le aduceam mulți bani.
‎Nu voiau să omoare ‎găina cu ouă de aur.
‎Cu Picower era puțin altfel.
‎Picower s-a comportat ca un complice.
‎Nu cred ‎că marea schemă piramidală a lui Bernie
‎putea supraviețui fără el.
‎Bernie avea nevoie de Picower
‎ca să mențină fluxul de bani.
‎Părerea mea e că Bernie Madoff
‎l-a ajutat pe Jeffry Picower ‎să comită evaziune fiscală.
‎Erau în cârdășie.
‎În plus, Picower a făcut mai mulți bani ‎decât oricine de pe urma lui Madoff,
‎iar Irving Picard știa ce se petrecea.
‎După arestarea lui Madoff,
‎Irving Picard ‎l-a luat în vizor pentru bani.
‎Irving Picard, mandatarul ‎însărcinat cu recuperarea banilor,
‎i-a dat în judecată ‎pe Picower și soția sa‎,
‎citând profituri anuale ‎de până la 950% în investițiile cu Madoff‎,
‎într-un moment în care profiturile medii ‎de pe piață erau cam 9%.
‎Eu am crezut mereu ‎că Picower știa de fraudă.
‎Din păcate, nu vom afla nicicând.
‎Anchetatorii încearcă să afle ‎cum a ajuns cadavrul lui Jeffry Picower
‎pe fundul piscinei sale din Palm Beach.
‎Poliția crede că s-a înecat,
‎dar nu exclude nici altă posibilitate.
‎Evident, știau ‎că e pe cale să fie tras la răspundere
‎pentru rolul său în fraudă ‎și că asta îl putea împinge la sinucidere.
‎Dar autopsia a conchis ‎că fusese un atac de cord.
‎Dacă mai trăia, cred că Jeffry Picower ‎avea să fie pus sub acuzare.
‎Deși Jeffry Picower merita ‎să facă închisoare,
‎Picard a reușit măcar să recupereze banii.
‎Soția lui Jeffry Picower, Barbara, ‎a fost obligată să returneze 7,2 miliarde
‎din câștigurile ilicite ‎din schema piramidală.
‎Avem speranțe ‎că rezultatele pozitive și echitabile
‎precum în negocierile ‎din cazul Picower și altele câteva
‎pot și vor fi repetate.
‎Cât despre ceilalți investitori vechi,
‎Norm Levy a fost obligat ‎să înapoieze 220 milioane de dolari.
‎Stanley Chais a acceptat ‎să înapoieze 277 milioane de dolari.
‎Iar Carl Shapiro a renunțat ‎la 625 milioane de dolari.
‎Irving Picard recuperase peste 14 miliarde
‎din cele circa 19 miliarde în bani-gheață
‎care fuseseră băgați în fraudă.
‎Nimeni nu ar fi visat măcar ‎că se poate recupera o asemenea sumă.
‎Dar metodele pe care i le impunea legea
‎erau crâncene.
‎Să atace victime ‎nevinovate ale lui Madoff,
‎oameni trecuți adesea de 70 de ani,
‎siliți să se angajeze la Walmart…
‎Să-i dea în judecată pentru taxe, case
‎și să ceară asemena onorarii ‎mi se pare strigător la cer.
‎De-a lungul anilor, ‎firma de avocatură a lui Irving Picard
‎a facturat peste un miliard de dolari ‎pentru lichidarea afacerii lui Madoff.
‎Irving Picard a devenit un om foarte bogat ‎în urma căderii lui Madoff.
‎Nu cred că procesele au fost echitabile, ‎fiindcă eram nevinovați,
‎și să ne supună la toate astea…
‎Da. M-am simțit persecutată.
‎Eu văd lucrurile altfel.
‎Judecând la rece,
‎singurul mod de a le plăti ‎pe celelalte victime
‎era să recupereze ‎de la cei care au făcut retrageri,
‎fiindcă alți bani nu existau.
‎Nu agreez această lege, ‎dar nu am o idee mai bună.
‎A fost inutil de crud ‎să trecem prin ce am trecut,
‎dar el, mandatarul, își făcea datoria.
‎IRVING PICARD A REFUZAT ‎SĂ FIE INTERVIEVAT
‎MOTIVÂND LITIGIILE ÎN CURS ‎CU PRIVIRE LA MADOFF.
‎29 IUNIE 2009
‎Bernie Madoff și-a petrecut ‎ultimele trei luni
‎într-o celulă de doi metri pe doi ‎din Lower Manhattan, aproape de tribunal.
‎Azi va afla ‎cum își va petrece restul zilelor.
‎Zi de zi, când mă trezesc, soția mea…
‎Ceea ce e mai important am.
‎Nu-mi poate lua.
‎Spune multe despre istoria ‎pedepselor pentru evaziune din SUA
‎faptul că spaima victimelor lui Madoff, ‎pe măsură ce se apropia data condamnării,
‎era o sentință blândă.
‎Faptul că avea să fie mângâiat pe cap
‎și trimis într-o închisoare confortabilă
‎unde să ispășească o sentință indulgentă.
‎Se mai întâmplase. ‎Oamenii mai văzuseră așa ceva.
‎Când m-am dus la pronunțarea verdictului, ‎în iunie 2009,
‎în sala de judecată erau foarte multe ‎dintre victimele lui Madoff.
‎Mă captiva cum discutau ‎despre cum pierduseră totul.
‎Urma să mă pensionez.
‎La cum e situația, acum s-a zis cu asta.
‎Trebuie să am grijă ‎cât cheltuiesc la băcănie.
‎E cu totul altfel.
‎Mă trezesc în toiul nopții ‎din coșmaruri despre asta și despre…
‎Cât rău a făcut întregii mele familii.
‎Amploarea daunelor financiare ‎era cum nu mai văzusem.
‎Avocatul apărării, Ike Sorkin, ‎a solicitat clemență, indulgență.
‎A spus: „Omul are 70 de ani!
‎E clar că nu va repeta infracțiunea.”
‎Iar Bernie a spus: „Mă întorc spre victime ‎și îmi cer iertare.”
‎Partea bizară a fost că Bernie Madoff ‎nu avea nicio expresie pe chip.
‎Nu arăta nicio remușcare.
‎Nicio emoție.
‎Era ca un criminal în serie financiar.
‎A putut să le privească în ochi pe văduve,
‎să le ia banii și să spună:
‎„Am grijă de voi. Puteți avea încredere.”
‎Și în secunda următoare ‎le-a tras în piept.
‎Și a făcut asta iar și iar.
‎Apoi a vorbit judecătorul.
‎A anunțat că trebuie să impună o pedeapsă
‎care să reflecte ‎amploarea crimei lui Madoff.
‎Și l-a condamnat la 150 de ani.
‎A fost o sentință cu valoare de simbol.
‎Judecătorul a vrut să spună:
‎„Ai pricinuit atâta rău societății!
‎Societatea îți va pricinui ‎un rău pe măsură.”
‎A fost un moment remarcabil în sală.
‎După ce Madoff pledase vinovat ‎și fusese condamnat,
‎a apărut o mare dorință
‎din partea unor agenții guvernamentale, ‎a victimelor, a tuturor
‎de a-i trage la răspundere ‎pe cei implicați în fraudă.
‎O vreme, am fost membru al echipei
‎care urmărea penal ‎tot ce era legat de frauda lui Madoff.
‎A durat mai mulți ani ‎până să instrumenteze dosarul
‎pe baza tuturor informațiilor de la Frank,
‎ceea ce a dus la acuzații ‎contra unor angajați de la etajul 17
‎care au fost complici la fraudă, ‎potrivit autorităților.
‎Annette Bongiorno și Jodi Crupi ‎au primit câte șase ani de închisoare.
‎Jerry O'Hara și George Perez ‎au primit doi ani și jumătate.
‎Uneori lumea uită
‎că Peter Madoff ‎a rămas în vizorul procuraturii.
‎El a pledat vinovat și a fost condamnat ‎pentru două capete de acuzare:
‎falsificarea registrelor ‎unui broker-dealer
‎și participarea la conspirație ‎de încălcare a legii
‎cu mai multe scopuri ilicite.
‎Niciunul dintre capetele de acuzare ‎nu îl incrimina pentru schema piramidală,
‎iar el a susținut insistent ‎că nu știa nimic despre asta.
‎Totuși, a fost condamnat ‎la zece ani într-o închisoare federală.
‎DiPascali a fost ‎acuzat de fraudă cu titluri mobiliare.
‎Dar, fiindcă a cooperat cu autoritățile,
‎sentința se dădea ‎abia la clasarea dosarului.
‎Asta însemna peste ani și ani.
‎Frank avea cancer și a murit după o lună
‎fără să fie condamnat.
‎MORT ÎNAINTE DE CONDAMNARE
‎A fost o fraudă de proporții colosale
‎și fiecare ‎dintre cei condamnați în instanță
‎a fost implicat în acea fraudă ‎timp de decenii.
‎Nu erau doar puțin vinovați, ‎erau cât se poate de vinovați.
‎Cu toate astea, ‎nu ei fuseseră capii fraudei.
‎Au fost pedepsele primite de ei
‎corecte?
‎Nu se cade să spun eu.
‎Dacă aș fi fost eu judecătorul, ‎le-aș fi dat mai mult?
‎Da.
‎După ce a fost arestat Bernie, ‎mulți oameni i-au urât pe Mark și Andy.
‎Îi urau pe acești tineri plăcuți, ‎pe care îi considerau monștri.
‎De la izbucnirea scandalului, ‎Mark și Andrew trăiesc în tensiune.
‎Vreau ca el și ai lui să sufere ‎cum am suferit eu și ai mei.
‎Erau supuși ‎celei mai neabătute, sălbatice
‎și ostile acoperiri mediatice ‎din câte am văzut.
‎Dle Madoff?
‎Fiii erau șocați ‎și îngroziți de crima tatălui lor.
‎Au silit-o pe Ruth să aleagă.
‎Au insistat ‎ca ea să rupă orice legătură cu Bernie.
‎I-au spus: „Ori el, ori noi.”
‎Mai rău:
‎„Ori el, ori nepoții tăi.
‎Alege!”
‎Dar ea nu a putut ‎să renunțe complet la el.
‎Era cu el de când avea 13 ani.
‎Nu putea să-l abandoneze la greu.
‎Asta a declanșat ‎un conflict de luni de zile
‎între Ruth și iubiții ei fii.
‎Refuzau să o vadă.
‎Familia se făcuse fărâme.
‎Ca lovită cu un baros.
‎Ceea ce ne-a făcut mie, fratelui meu ‎și familiei noastre e de neiertat.
‎Ceea ce le-a făcut miilor de oameni ‎cărora le-a distrus viețile…
‎N-o să pot înțelege niciodată, ‎n-o să-l iert
‎și n-o să mai vorbesc cu el niciodată.
‎Andy a găsit o cale ‎de a merge mai departe,
‎dar Mark, nu.
‎N-a putut.
‎Era prea mult.
‎Ai vorbit cu tatăl tău?
‎Nu comentez. Scuze, nu te pot ajuta.
‎Era într-o pasă foarte proastă.
‎Nu știu dacă l-ar fi putut ajuta cineva,
‎fiindcă era acuzat constant.
‎Insinuările oamenilor…
‎Nu avea pace.
‎Nu avea unde se duce.
‎Mi-e greu să vorbesc despre Mark. În fine.
‎Scandalul Madoff ‎a luat o întorsătură tragică sâmbătă,
‎când fiul cel mare ‎al hulitului finanțist aflat în închisoare
‎a fost găsit spânzurat de o țeavă ‎în elegantul său apartament newyorkez,
‎mort în urma unei sinucideri.
‎Conform poliției, Mark Madoff, 46 de ani,
‎a fost descoperit de socrul său ‎în jur de ora 07:30,
‎cu o lesă neagră în jurul gâtului.
‎Fiul său de doi ani ‎dormea în camera alăturată.
‎În urma lui rămân patru copii ‎din două căsnicii.
‎Îmi amintesc că atunci m-am gândit
‎că o făcuse în ciuda tatălui lui.
‎A făcut-o la doi ani de la ziua
‎în care tatăl lui îi spusese de fraudă
‎și cred că a vrut dinadins s-o facă atunci
‎ca să-i spună tatălui său:
‎„Uite ce mi-ai făcut!”
‎Pur și simplu nu pot uita ce i-a făcut… ‎Ce s-a întâmplat. Nu pot.
‎Am și eu un fiu de vârstă apropiată
‎și nu-mi imaginez cum ar fi să sufere așa.
‎Și a suferit cumplit.
‎Cred că de asta plâng.
‎Eram foarte apropiați. ‎Cei mai buni prieteni.
‎Am vrut să îl ajut.
‎O să-mi doresc până în ceasul de pe urmă ‎să fi făcut ce voia.
‎Nu știu dacă ar fi contat sau nu, dar…
‎Dacă puteam schimba ceva, ‎dacă aș fi încercat măcar.
‎După moartea lui Mark, ‎Ruth s-a apropiat tot mai mult de Andy.
‎Erau în relații bune,
‎iar el a devenit un sprijin important ‎și o sursă de încurajare pentru ea.
‎Apoi, parcă prea dureros ‎ca să fie adevărat,
‎cancerul pe care Andrew îl învinsese ‎cu un deceniu în urmă
‎a revenit…
‎Într-o formă violentă.
‎Era îngrozitor, dar Andrew lupta.
‎Am spus: „Crezi că te-ar ajuta ‎dacă ai vorbi cu el? Cu Bernie?”
‎A zis: „În niciun caz.”
‎L-am văzut în primăvară.
‎A venit să vorbească ‎la un curs pe care îl țineam la Princeton.
‎La prânzul cu logodnica lui, mi-a spus:
‎„Știi, crima tatălui meu…
‎Pe fratele meu l-a ucis rapid, ‎pe mine mă ucide lent.”
‎Andrew Madoff a murit răpus de limfom ‎la vârsta de 48 de ani,
‎la șase ani după prăbușirea ‎schemei piramidale
‎de 65 de miliarde de dolari.
‎S-a stins alături de familie, ‎lăsând-o pe Ruth singură.
‎Soțul ei era închis pe viață, ‎iar fiii ei erau morți amândoi.
‎Bernard Madoff știe măcar ‎că va avea un acoperiș deasupra capului.
‎Dar soția lui, Ruth, ‎nu mai are această certitudine.
‎Poliția judiciară a confiscat
‎apartamentul de 7 milioane de dolari ‎al lui Madoff.
‎Apartamentul s-a dus,
‎ca și casele din Palm Beach, Florida,
‎sudul Franței și Long Island,
‎lăsând-o pe soția lui ‎practic fără adăpost.
‎Am fost acolo ‎când am dat-o afară din apartament.
‎Am luat totul și… ‎„Trebuie să pleci de aici.”
‎Eram în bucătărie ‎și făceam inventarul bijuteriilor.
‎Părea apatică și în stare de șoc.
‎Fuma o țigară.
‎Am zis: „Ruth, o să te omoare fumatul.”
‎A zis: „De-ar fi așa!”
‎Părea resemnată cu acest final sumbru.
‎POLIȚIA JUDICIARĂ
‎Ruth Madoff a eliberat reședința.
‎A predat toate bunurile personale ‎Poliției Judiciare a Statelor Unite.
‎Deodată, s-a trezit pe drumuri.
‎Avea doar două valize în portbagaj.
‎Așa trăia.
‎A pierdut totul.
‎Și-a pierdut situația în societate,
‎ambii fii
‎și soțul cu care fusese de la 13 ani.
‎CENTRU DE CORECȚIE FEDERAL ‎DEPARTAMENTUL DE JUSTIȚIE
‎Când l-am vizitat pe Bernie în închisoare,
‎nu mi-a părut prea sincer
‎când descria frauda și spunea ‎ce rău îi pare pentru ce a făcut,
‎dar am simțit că vădea o jale autentică
‎pentru ce se întâmplase cu familia lui.
‎Niște psihiatri renumiți ‎cu care am vorbit despre cazul Madoff
‎au avansat ipoteza că Bernie jelea ‎după adorația pe care i-o arăta familia.
‎Nu neapărat că îi iubea,
‎cât iubea faptul că ei îl iubeau.
‎Ceea ce, evident, ‎denotă pur narcisism și pură sociopatie.
‎Dar, oricare ar fi fost adevărul, ‎se vedea că lăsase urme adânci.
‎Mulțumesc.
‎Mulțumesc. Vă rog, luați loc!
‎E un fapt incontestabil
‎că unul dintre cei mai importanți ‎factori ai crizei economice
‎a fost prăbușirea ‎marilor instituții financiare
‎și lipsa ‎structurilor de reglementare adecvate
‎care să prevină abuzul și excesele.
‎O cultură a iresponsabilității ‎s-a înrădăcinat
‎din Wall Street la Washington‎, ‎până la omul de rând.
‎Așadar, întrebarea e: ce facem acum?
‎Nu am ales noi ‎felul în care a început criza,
‎dar putem alege ce moștenire lasă în urmă.
‎După părerea mea, ‎criza financiară globală ne-a arătat
‎că nu poți avea încredere în Wall Street ‎și în băncile de investiții.
‎Nici în analiștii de pe Wall Street, ‎în agențiile de rating
‎și în niciun caz în autorități.
‎Madoff a fost țapul ispășitor ‎al crizei financiare.
‎Nimeni n-a făcut închisoare ‎în afară de Madoff și câțiva acoliți.
‎Nimeni de la agențiile de rating.
‎Niciun analist de pe Wall Street.
‎Nimeni de la băncile de investiții.
‎Ștabii n-au făcut închisoare. ‎Și-au luat primele.
‎Băncile au fost subvenționate.
‎Pe victimele lui Bernie ‎nu le-a ajutat nimeni.
‎Nu te poți detașa de victime. ‎Când vezi prin ce au trecut…
‎E greu.
‎Până la urmă, mama murit ‎înainte să fim nevoiți să vindem casa.
‎Ultima zi, ‎când am împachetat și am plecat,
‎a fost printre cele mai rele ‎din viața mea.
‎Am ieșit cu mașina pe poartă.
‎Și am început să plâng ca…
‎Nu mă puteam stăpâni.
‎Nu părăseam ‎doar casa clădită de tatăl meu,
‎în care trăise mama mea.
‎Era sfârșitul vieții mele în Palm Beach. ‎O mare parte din viața mea. Dusă.
‎Locuiesc cu chirie, ‎nu mai sunt proprietară.
‎Mi-e dor de casa aia.
‎Aș fi vrut să o pot păstra,
‎dar am învățat să trăiesc fără mulți bani.
‎Poate asta e o învățătură bună ‎de la tata: să supraviețuiesc.
‎Nu am resentimente pentru că a trebuit ‎să mă mut și să fac lucruri noi.
‎Acum învăț tot ce se poate ‎despre piesele lui Shakespeare
‎și m-am gândit
‎că povestea lui Bernie Madoff ‎e foarte shakespeariană.
‎Se încadrează ‎în scriitura lui Shakespeare.
‎El e personajul negativ, care avea copii,
‎dar își dorea putere.
‎Și e o tragedie.
‎Faptul că Bernie Madoff ‎fusese denunțat la FBI de către fiii săi
‎a transformat totul ‎într-o culme tragică a trădării.
‎Pe măsură ce studiam povestea,
‎o vedeam tot mai mult ‎ca pe o parabolă a încrederii trădate.
‎Monstrul din dulapurile tuturor.
‎Spaima de sub paturile tuturor.
‎Ceea ce știm cu toții ‎că i se poate întâmpla oricui.
‎Singurii care te pot înșela cu desăvârșire
‎sunt cei în care ai toată încrederea.
‎Iar prețul încrederii ‎e că acea persoană te poate trăda astfel.
‎Oamenii vor să creadă ‎în profituri bune fără riscuri.
‎Toți vor așa ceva în portofoliu,
‎dar aleargă după Sfântul Graal.
‎Sfântul Graal nu există în realitate
‎și nu există nici în finanțe.
‎Madoff a fost un impostor. ‎Nu era nimic real.
‎Ar putea apărea un alt Bernie Madoff?
‎Cu siguranță va apărea. ‎Fără doar și poate. Ascultați la mine!
‎Cazul Madoff ‎a bătut toate recordurile în 2008.
‎Dar rețineți…
‎Recordurile se depășesc.
‎Sonja Kohn a negat ‎orice delict corelat cu Madoff,
‎spunând că și ea a fost o victimă.
‎În 2013, ‎o instanță din Marea Britanie a decis
‎că „sinceritatea și integritatea lui Kohn ‎au fost reabilitate”.
‎După arestarea lui Madoff, ‎Fairfield Greenwich a intentat proces
‎pentru recuperarea a 1,2 miliarde.
‎În 2011, compania a acceptat ‎să ramburseze 230 de milioane
‎și să verse 20 de milioane ‎în fondul victimelor.
‎Compania nu s-a recunoscut vinovată. ‎Nu s-au făcut acuzații.
‎JPMorgan Chase a recunoscut ‎lipsa de atenție
‎în monitorizarea tranzacțiilor,
‎dar a susținut că niciun angajat ‎nu a înlesnit cu bună știință frauda.
‎Dacă vă confruntați cu gânduri de suicid,
‎accesați informații și resurse ‎pe www.wannatalkaboutit.com