-Hei. Vi er klare. -Ja.
-Tar du på myggen? -Ja. Vi kommer snart.
-Ja. Takk. -Fint. Hei.
-Klar, Gunnar? -Ja.
Jeg er klar.
-Går det bra? -Ja, det går bra.
Det går over etter hvert, vet du.
-Velkommen. -Tusen takk.
-Det var Petter. -Hei, velkommen.
-Petter, hyggelig. -Ja, hei.
Jaja. Venter dere gamle folk her?
La oss snakke om verdier.
Fy faen til opplegg.
Hva?
Fikk en bok av faren min.
En Langhoff som har skrevet om oppholdet i en tysk arbeidsleir.
Den boka brenner de nok rett opp.
Fangeleir?
Ja, i flere år har de internert folk som er mot regimet.
Kommunister da, eller?
Alle mulige tror jeg nesten. Myrsoldater heter den.
Køhn har den i butikken.
Eller du kan låne denne.
Kan jo forstå at de må holde kommunistene under kontroll.
Det er det samme her.
Hvis ikke bærer det til Moskva med oss.
Nå hører du ikke hva du sier, Erling.
-Skal ikke folk få mene hva de vil? -Jo.
Det handler ikke om kommunisme, folk må få mene ting uten å bli fengslet.
Men du skjønner.
Nei, jeg skjønner ikke.
Bålet er klart.
Ja, sett den på.
Jeg gikk på samme skole som dere for over 70 år siden.
Vi levde i et demokrati.
Men så merket vi at det strammet seg til rundt oss.
Føler dere dere trygge?
Ja, godt. For jeg følte meg også trygg.
Og kompisene mine følte seg også trygge,
helt til vi ikke var det lenger.
Fordi vi trodde at vi levde i en etterkrigstid.
Men så forsto vi plutselig at vi hadde levd i mellomkrigstiden.
Og tyskerne toget inn 9. april 1940.
De trengte bare 800 soldater for å ta over Oslo.
Ja, det er dobbelt så mange som sitter her.
I en krig må man finne ut om man vil godta situasjonen man er i.
Og la det bli hverdagen, eller foreta oss noe
og dermed risikere alt.
Jeg fortsatte å gå på arbeid.
Men jeg hadde vanskelig for å konsentrere meg.
Alle må ut!
Alle sammen, kom igjen!
De er ikke så skvetten av Dem?
Sønsteby.
Skal innrømme at man blir litt trassig.
Ja, hvor trassig blir De da?
Temmelig trassig.
Vi er en liten gjeng som har snakket om en tur ut i Marka.
Kanskje du er interessert i å bli med?
Hva annet kunne vi gjøre?
Vi måtte jo forsøke å kjempe imot.
Her, Sønsteby.
Allerede var tyskerne overalt.
Løp!
Det var jo nytteløst.
Ut på linje!
Vi hadde ikke en sjanse.
Her!
Retrett!
Vi var så forbanna uforberedt.
Jeg lovte meg selv at jeg aldri igjen skulle stille så dårlig forberedt til noe.
Jeg pådro meg lungebetennelse og bihulebetennelse
og fikk beskjed om å holde meg i ro i to år.
Folk sier at helsa er viktigst.
Det stemmer ikke.
Det er fred og frihet som trumfer alt.
Men etter to måneder så traff jeg andre gutter som meg selv.
Dette er London.
I dager som disse er det sikkert mange i Norge som tenker: "Holder nervene
eller begynner man å tape motet?"
Knut Haugland som jeg kjente fra Rjukan.
Og Max Manus.
Andreas Aubert. Gregers Gram. Og Tallak, Edvard Tallaksen.
Her fikk jeg bruk for min revisorbakgrunn.
Jeg ble til Erling Fjeld. Gunnar Lier. Harald Sørensen.
Bakeriet på Grønland med Reidun Andersen i front, ble en sentral for oss.
Ja, vel og bra å lage avis, men vi ville noe mer.
Regjeringen hadde flyktet til London.
De hadde en representant på den britiske legasjonen i Sverige.
Han ville jeg møte.
Jeg trenger å bygge opp et nettverk i Oslo.
Jaha.
Men vil du til England og få opplæring i sabotasje, så kan vi få deg over.
-Takk, men jeg kan holde meg til Oslo. -Ok.
Ditt kodenavn blir
Nummer 24.
Vær så god.
Første oppdrag.
-Forfang. -Erling Fjeld.
Ivar Thiedemansen ba meg ta imot Dem.
Ja.
Så hva gjelder det?
Den norske regjering i London har bedt meg anmode
om lån av seddeltrykkplatene.
De ønsker å låne trykkplatene til de norske pengesedlene?
Ja.
Motstandsarbeid koster penger.
Vi trenger også en prøve av papiret.
Frøken Løberg?
Takk for en interessant prat.
-Hva behøver De for å kunne stole på meg? -Møtet er over.
Frøken Løberg vil vise Dem ut.
Herr Fjeld?
Barnebarna dine vil snakke tysk.
Hva sa De?
Barnebarna dine kommer til å snakke tysk hvis ikke vi foretar oss noe.
Du får her en sjanse til å stå på den riktige siden av historien.
Hvordan vet jeg at De representerer regjeringen?
Hvordan kan jeg vite det?
-Det må du bare stole på. -Ja. Det er lett å si.
Hvis dette går galt, blir jeg skutt.
Og banksjefen og hele styret.
Det gjelder oss alle.
Be stemmen fra London si dette på radioen i overmorgen.
Så skal jeg vurdere saken.
Dette er London.
I dager som disse er det viktig å holde motet oppe.
Her er 16 særmeldinger.
Én: En mann du kan lite på.
To: Et langspyd i neven.
Tre:
Den evige lengsel.
Fire: Se hel skole ut.
Fem…
Jeg håper dere vet hva dere gjør.
Dere har til torsdag kveld.
Så hvor skal vi i dag?
Til Kongsvinger. Jeg har en pakke som må til Sverige.
Den er her.
Terboven og ministerpresident Quisling har stilt seg som selskapets beskyttere.
Kaptein Maxvik ledet kompaniet gjennom Oslo.
Hirdens førerskole på Kongsvinger har avsluttet et førerkurs.
Hedersjef Marthinsen overrakte utnevningsbrevene til nyutnevnte førere.
Han er verre enn Quisling.
Marthinsen var sjef for statspolitiet og øverste leder av Hirden.
Han tillot sine folk å torturere nordmenn.
Og de norske nazistene var til dels verre enn tyskerne.
Jeg kunne aldri få meg til å forstå at andre nordmenn
kunne samarbeide med de som hadde okkupert oss.
Det gjorde det vanskelig å vite hvem man kunne stole på.
Regjeringen i London trengte øyne og ører i Oslo.
Og jeg ble utnevnt til leder for vår lille organisasjon.
Informasjonen ble samlet inn og så smuglet over til Sverige.
Og derfra fløyet videre til London.
STRENGT HEMMELIG
Men Gestapo hadde nå blitt oppmerksom på motstandsbevegelsen som bygget seg opp.
Folkene våre ble arrestert over hele landet.
Tyskerne ville ha tak i de som sto i ledelsen.
Snu ham.
Kan ikke Hornbæk kjøre det til Kongsvinger?
Andreas vil prate med deg.
Han fortalte…
Hva var det?
Tyskerne helte kokende olje i endetarmen på Kristian, Andreas' bror.
Han brant opp fra innsiden.
Hei, Andreas.
Kondolerer med Kristian.
Han var enestående.
Ja, han var det.
Hva slags folk gjør noe sånt?
Hvem gjør noe sånt?
Alle skjønner om du vil trekke deg.
Trekke meg? Jeg skal ikke det. Jeg vil gjøre de harde tingene.
Forstår du?
-Hei. -Hei.
-Hun er her. -Ja.
Hei.
Krogh.
Gudrun Collett.
Krogh? Er det ikke Fjeld?
Krogh, Fjeld, fem lommer, én til hver mann.
Så må man bare huske riktig.
De fikser ting?
Ja, det kan man si. Du trenger tilgang til flere leiligheter?
Ja.
Hvorfor så mange?
Jeg sover aldri på samme sted.
Gjennom fru Collett fikk jeg tilgang til et nettverk av leiligheter.
Jeg fulgte bare tyskernes logikk.
For de jobbet iherdig hver dag metodisk for å få oversikt over hvor vi befant oss.
Tyskerne kom gjerne og hentet folk mellom fire og seks om morgenen.
Og derfor sto jeg opp hver dag halv fire.
Etter noen minutter på gata stakk jeg gjerne til skogs
for å få meg noen timer ekstra med søvn.
Før jeg dro ned igjen til byen.
Vi åpner igjen i morgen.
Stengt.
Takk så meget, frøken.
Her lukter det nydelig.
Får jeg,
Reidun?
Vær så snill.
Før frem fangene.
Neste.
Vet De hvem dette er?
Se på han.
Neste.
Hva med han?
Vet ikke.
Sikker?
Nei.
Jeg sa ikke noe.
Ingenting.
Ok.
Jeg så flere av våre.
Jeg så Solnørdal.
Vet ikke om han holder.
De gjør alt for å få fatt i navnet ditt.
Ok.
Hva driver du med?
Det vil du ikke vite.
Men du fikk reisetillatelse til Rjukan?
Jo…
Det er ganske mange som leter etter meg.
Og flere skal det nok bli.
Og jeg greier ikke helt å befri meg fra tanken på at de…
At de kanskje kan komme etter dere.
Du må gjøre din jobb.
Så gjør vi vår.
-Hei, Gunnar. -Hei.
Og det gode samarbeid mellom den tyske og norske ordensmakt,
det er viktig, herr Marthinsen, at vi kveler terrorvirksomheten.
Ja.
Har du fått ut av han alt han visste?
Det er umulig å vite.
Jo, det kan man vite. Man må bare anstrenge seg,
så synger de som spurver.
Unnskyld meg.
Selvfølgelig.
Kom her.
Er det ikke kaldt her?
Hva?
Navnet på sjefen din? Lederen deres?
Hans fulle navn.
Gunnar.
Vi trenger etternavnet.
Sønsteby.
-Gunnar Sønsteby? -Ja.
Se der, ja.
Verre var det ikke.
Ja, beklager avbrytelsen.
Nei.
Men jeg vil si at ventetiden
var virkelig verdt det.
BELØNNING
Stopp.
Papirer, takk.
Ok. Videre.
Kom inn, Sønsteby.
Nei, som faen.
Stopp!
''Kjakabråten.''
Der er du.
-Hei. -Godt å se deg.
Godt å se deg.
På tide at du kom deg hit.
Ja, jeg vil tilbake så fort som mulig.
Ja. Ta en ting av gangen nå, Gunnar.
Erling Fjeld.
Ja, de har bedt om å få prate litt med deg.
Ja vel?
Forsøkte å si at du er hel ved, men de nekter å gi seg.
Herr Fjeld.
En gang til Herr Fjeld. Hvorfor lever du, når så mange av dine kontakter er døde?
Noen av oss mener at dette er nesten umulig.
Når noe er umulig, pleier det å være noen åpenbare forklaringer til det.
-Hva prøver du å si? -Ingenting.
Du kan fortelle oss.
Jeg er en grundig mann.
Svært få kan være så grundige over tid.
-Hva skal jeg si til det? -Men du kan det?
Vel, jeg sier ikke at jeg er bedre enn andre,
men jeg planlegger fremover alle timer jeg er våken.
-Det gjør alle. -Det gjør alle.
-Om bare det var sant. -Så det er ikke flaks?
Jo, flaks og god planlegging.
Drikker du?
Ikke under krigen, det har ingen hensikt.
-Du trenger ikke å roe nervene? -Nei.
-Hva med kvinner? -Hva med dem?
Liker du kvinner? Noen agenter foretrekker menn.
Sjokkerende nok.
Ja, jeg liker kvinner.
-Hvor mange kvinnelige kontakter har du? -Omtrent fem.
Og hvor mange har du ligget med?
-Spørsmålene er ganske personlige. -Bare svar.
Null kvinner siden krigen startet.
Det har jeg vanskelig for å tro.
-Det føles ikke som mitt ansvar. -Gjør du noe for å roe nervene?
Ja.
Jeg planlegger og forbereder meg. Som jeg har sagt.
Det er det som roer nervene mine.
Du er nok lei av dette rommet.
Jeg beklager på vegne av byrået, vi måtte være sikre.
Du er visst en av disse sjeldne og strålende individualistene
som oppnår ting som andre ikke kan.
Vi er ganske imponert.
Lykke til med treningen.
KLARERT FOR TRENING
Etter noen måneders opplæring i Skottland, bar det tilbake til Norge.
Jeg følte meg nå klar for å gjøre større aksjoner.
Men først skulle jeg få møte den nye lederen av motstandsbevegelsen,
Jens Christian Hauge.
Jeg fikk tak i egg til frokost.
Du skal få en sup av min manns oppfinnelse.
Ok.
Det hjelper mot alt, mente han.
Bortsett fra hjernesvulst, viste det seg.
-Ja, kondolerer. -Takk.
Men vi skal ikke grave oss ned i mørket.
Det er viktig å glede seg litt.
På tross av hva som foregår.
Når skulle han komme?
Han kommer.
Danser du?
Nei.
Man må huske å puste selv om det er krig.
Vi tar en ting av gangen.
Du mener alvor?
Ellers får du ikke noe mer mat hos meg.
Ja.
-Har du ikke danset før? -Jo.
-Ok. -Absolutt.
Så tar du din høyre hånd på min skulder.
Og den andre hånden her, og så fører jeg.
Nå.
Jeg kan ikke danse med en stokk. Du må puste.
Inn gjennom nesen.
Ut av munnen. En gang til.
Så prøver vi på nytt.
På tre.
Høyre.
To, lett, lett, to.
Sånn ja, bra.
Ikke glem å puste.
Velkommen.
Herr Hauge.
-Kaffe? -Ja takk.
-Jeg forsøker å lære nr. 24 å puste litt. -Jaha.
Har du fylt 25?
Ja.
Ikke sikkert du blir mye eldre.
Tenkt på det?
Det kan jeg leve med.
Hvordan reagerer du på tortur?
Vet ikke.
Det eneste rette svaret.
Vi skal jobbe sammen, du og jeg.
Vi har noe som haster.
Ok.
Quisling og Marthinsen tvangsinnkaller nordmenn til å kjempe for tyskerne,
sender dem til Russland som kanonføde.
3000 skal møte på arbeidskontoret i morgen.
Innen soloppgang må det se ut som en branntomt.
Akersgate 55, det er her.
En folketom, nattestengt bygning.
Vi skal sprenge et arkiv, ikke et kvartal.
-Gregers, en åtte-ti kilo? -Ja, ti kanskje?
Max. Selvaag sa at du kan hente våpen hos han.
Ja.
Tallak, du rekognoserer Akersgata.
Vi møtes her kl. sju.
Ja, jeg har et lite utvalg. Se på de her.
Akersgata 55, vær så god.
Alt må sjekkes før vi møtes klokken sju.
Ja.
Hva sa jeg nå?
Du sa at jeg og… og Max…
Tallak, dette går ikke.
Jeg smilte fordi vi er på en kafé.
Er det ulovlig å smile til folk?
Noen av oss føler ting.
Ja, ok, bare smil du. Når du er ferdig, så skal du dra tilbake til Akersgata.
Jeg kom jo akkurat derfra.
-Nøkkelen du fikk? -Ja.
Passet den?
Det er klart.
Ok.
Har du nøklene?
Fint her da.
Det er folk her.
Vi gjennomfører.
Hei. Kan jeg hjelpe dere?
Hva foregår her?
Vi jobber overtid. Storinnrykk i morgen tidlig så…
-Og dere? -Fått beskjed om å sjekke ventilasjonen.
Å, ja, så fint, det blir tett luft her så…
-Vi fikser det. -Takk.
Vet du hva…
Når jeg ser unge folk som dere stå uvirksomme i tider som dette,
da tenker jeg, faen heller.
Hadde jeg vært ung hadde jeg gjort alt for å hive ut de jævla svina.
Jeg får lyst til å banke deg opp. Såpass ærlig må jeg få lov til å være.
-Vi er på jobb, ellers takk. -Max.
Ja.
Jeg tar en slurk.
Å, ja.
-Takk som byr. -Jo.
Faen til opplegg her da.
Ja.
Hvis jeg fremdeles hadde klart å løpe,
da skulle de ha sett på, faen…
I gamle dager så var det ikke et menneske som løp forbi meg, gitt.
Ja, seig var jeg også, ser du.
I 1905 løp jeg frem og tilbake til Drammen i løpet av en natt.
Det var en dame der nede. De lager ikke sånne lenger nå.
Den gangen var det mye å ta i.
De drakk melk da, ser du.
Hallo.
Hallo!
Da er det sånn at bygningen går i lufta om kort tid, så alle må ut fort som faen.
Jeg først!
Ja, hun var makeløs.
I juli, den tredje, fjerde, eller det var i juni kanskje, jeg husker…
Frem og tilbake til Drammen i løpet av en natt.
Fjerde juli, nei.
Tror du skal komme deg vekk.
-Hva? -Kom deg vekk!
-Ok.
Og hva tror dere sto i avisene dagen etterpå?
Riktig. Ingenting.
Det som står i avisene, det er som det er, fordi de som lager dem
bestemmer hva som skal stå der og hva som ikke skal stå der.
Så under krig så er aviser bare til å tenne opp med, ikke noe annet.
Ja, Marthinsen.
Satan i helvete!
Gustav Sønsteby?
-Ja. -Du skal bli med oss.
Et øyeblikk.
Han har blitt sendt til Grini.
De vet navnet ditt.
De vet hvem du er.
Vi visste at dette kunne skje.
Ta disse, så bærer du dem med deg, alltid.
Ikke la dem ta deg i live.
Tyskerne vet om leiligheten.
Ok. Jeg drar.
Takk.
ID-papirer.
Ryggsekken også.
Sjekk den.
Hvor er du på vei, Fjeld?
Arbeid.
Hva jobber du med?
Forsikring.
Hva sier du? Forsikring?
Ha en god dag.
Takk.
Av sted med deg nå.
De gjenkjente deg ikke?
Jeg er jo ganske alminnelig.
Du er mange ting, alminnelig er ikke en av dem.
Tenker du noen gang på hva du skal gjøre når dette er over?
Nei.
Hvorfor ikke?
Det kan jeg ikke nå.
Jeg vil leve i et fritt land, alt annet kommer etter.
Kan være lurt å ligge lavt.
Nå kan det være lurt å ligge litt ekstra lavt i en periode.
Ja, det kan nok være lurt.
Hva er det?
Jeg har…
…truffet noen.
Hva betyr det?
En dame?
Jeg vet at du ikke syns noe om det, men
det er sånt som skjer.
Og jeg har kontroll.
Hva betyr det?
At jeg har tenkt nøye igjennom hva jeg må gjøre, hvis jeg blir tatt.
At jeg vet akkurat hva jeg må gjøre.
Ingen blir tatt.
Kongsberg våpenfabrikk.
850 nordmenn tvinges til å produsere svenske Bofors-kanoner til tyskerne.
De allierte vil bombe tross sivile tap. Kongsberg sentrum blir totalt ødelagt.
Vi har en bedre idé, men den er risikabel.
Dere må inn i fabrikken.
Tyskerne har vakter der, men det skal være mulig
å gå inn mellom vaktrunder.
-Hei. -Hei.
-Hvor er greiene? -Hvilke greier?
-Eksplosivene. -Det er jo inne.
Inni hva?
Fabrikken.
Jeg har over 70 kilo sprengstoff i arbeidsbenken.
-Hvem ga beskjed om det? -Vi vurderte det som en god idé.
Så vi må koble alt inni fabrikken?
Ja.
Vi skulle koble alt klart før vi går inn.
Nå trenger vi minst ti minutter mer der inne.
Tiden vaktene bruker på én runde.
Ja.
Skal vi begynne?
Jeg har nøkkel.
Ja da, men det vil vi ikke at de skal vite.
Ti minutter.
Fem minutter.
Bli ferdig!
Tre minutter.
Få lunta. Vi har ikke tid.
-Vi må ut nå! -Jeg må sette i gang lunta.
-Kom igjen! -Ja.
Her!
ID-papirer, takk.
Og stig ut.
Bra. Alt i orden.
Kjør videre.
Men det var… De var ikke veldig imponert over det.
Ny regel!
Fra nå av skal ikke jeg se snurten av drikking før eller under en aksjon.
Etter en aksjon, når alle er i trygghet, er det en annen sak.
Uttrykker jeg meg klart nok?
Går det greit?
De vil ha meg til London.
-Vet du hva det gjelder? -Nei.
Ingen lettvintheter imens.
Vi vet det. Vi passer oss.
Ja.
Gunnar?
Jøss.
-Det var ikke i går. -Nei.
Dette er Annlaug.
Ja, hei.
-Gunnar. -Annlaug.
-Hyggelig. -Gunnar og jeg vokste opp sammen.
Vi pleide å gå mye tur i fjellet og… Før alt.
Går det bra med far din?
Han klarer seg.
Jeg trodde du jobbet hjemme hos faren din?
Ja, det ble litt rot.
Nå er jeg… mellom jobber heter det vel.
Ja, sånn er det.
Vanskelige tider.
På reisefot?
Nei, det er jobbgreier.
-Bylivet? -Ja, det kan du si.
-Det var godt å se deg igjen. -Virkelig.
Vi sees.
Det gjør vi.
Takk.
En god dag.
Deres Majestet.
Og hva heter De så i dag?
Erling Fjeld?
Harald Sørensen. Elektromontør for Grefsen.
-Deres Kongelige Høyhet. -Ja, jeg må dessverre videre.
Ville benytte anledningen til å hilse på Dem.
-Det er en ære. -Ditto.
God lunsj, da.
Skal vi?
Jeg tok meg den frihet å bestille for oss begge.
Takk, Deres Majestet. Det ser flott ut.
God appetitt.
Jeg hører at De utretter store ting hjemme i Oslo.
Takk. Jeg vil gjerne tilbake å gjøre mer.
Nei, vet De hva.
De trenger dette mer enn meg, gutten min.
Hjertelig takk.
Og det er klart at De skal dra hjem igjen.
Ja.
De skal faen meg fortsette med å lage så mye ugagn som De kan.
Det møtet glemmer jeg aldri.
Som om kongen beordret meg til å feie jævlene ut av landet.
Men før jeg kom meg hjem igjen skulle jeg få en annen beskjed.
Det var nemlig Tallak og Gregers,
de hadde fått kontakt med to tyske desertører fra Luftwaffe.
Noe de trodde var to tyske desertører.
Gregers døde på stedet.
Tallak ble skutt i ansiktet…
…og han ble bragt til Kriegslazarettet.
Hadde jeg vært i Oslo, hadde ikke møtet funnet sted.
Det hadde ikke fått lov til å finne sted, men jeg var ikke der.
Ingen av oss vet hvordan man reagerer på tortur.
Knekker du
og angir alle de du kjenner rundt deg?
Ingen vil være i en sånn situasjon hvis det kan unngås.
Og noen ganger kan det unngås.
Men det koster.
Dine nye ordrer.
DIREKTIV TIL NR. 24
HENRETTELSER
Ja, jeg har hørt at dere i motstandsbevegelsen
av og til ble nødt til å ta livet av nordmenn?
Ja.
Og har du gjort det?
Har du opplevd krig?
Nei, jeg har det ikke, men mine foreldre har.
Men da tenker jeg at dine foreldre antagelig forstår hva jeg snakker om.
Og til dere alle, så vil jeg si at jeg håper at dere slipper å forstå det,
i deres levetid.
For i krig forsvinner nyansene, det blir et enten-eller.
Og plutselig gjelder helt andre regler.
Jeg mistet i løpet av krigen åtte av mine nærmeste venner
på grunn av tyskerne.
Men hvordan ville du reagert hvis kompisene dine ble angitt?
Jeg hadde ikke likt det.
Nei.
Men har du gjort det?
Andre spørsmål?
Dette er de verste.
Det er nordmenn, alle sammen.
Marthinsen er den mest nidkjære nazisten i landet, men han trenger vi mer tid på.
Jeg tenker vi begynner med han her, han er omtrent like ille.
Han er direkte ansvarlig for at flere av våre er døde.
Legg an!
Fyr!
Jeg kan spørre noen andre hvis du syns det er vanskelig.
Vi kan ikke be dem gjøre sånt før de vet at vi kan.
Jeg tar ham.
Ta med deg noen.
Det er en ting vi må være enige om.
Alt dette her, det blir mellom deg og meg,
nå og for alltid.
Hvem som tok hvem, hvor, når, går du og jeg i grava med. Er vi enige?
Unnskyld?
De kom ut fra nummer én.
Bor De der?
Ja.
Og trives De?
Hvorfor spør De?
Vil De si at dette er et trivelig nabolag?
Absolutt.
Gode naboer?
Det varierer jo.
Spesielt nå for tiden.
Å, hva mener De med det?
Har De en nabo som ikke er hyggelig?
Det kan du si.
Hvor tett på ham bor De?
Gunnar.
Det er han.
Gjør sånn, da.
Kan du bare legge på?
Frekkas.
Takk.
Vær så god.
Vent!
Takk skal dere ha.
Ja.
Har ting som skjedde under krigen plaget deg i ettertid?
Nei, under krigen så levde jeg så ekstremt som det går an,
hodet mitt hvilte aldri og jeg lot veldig lite gå inn på meg.
Hadde jeg gjort det, hadde jeg vært ferdig.
Men jeg tenkte mer på at dere i motstandsbevegelsen
tok livet av nordmenn.
Ja, nå har vi vel vært litt inne på det da.
Men du svarte ikke ordentlig, syns jeg.
Det skjedde tydeligvis…
…82 ganger i løpet av krigen.
Ja, nå har ikke jeg telt etter, men det stemmer sikkert.
Vi tok bare de som var overbeviste nazister.
Og de som var i ferd med å gjøre noe som gjorde at Norge aldri kunne bli fritt.
Og da var det liksom ingen nåde?
Nei.
Du tar nummer to.
Ja.
Jeg ville kanskje byttet om på dem.
Astrup og Finn Kaas, jeg vet ikke.
Det er den yngste som eventuelt…
Ok.
Så ikke-vold var aldri noe dere vurderte?
Ikke-vold?
Ja.
Ghandi?
-Hvis du har hørt om han? -Ghandi kjempet ikke mot nazister.
Ikke-vold er veldig fint. Bevares.
Men det funker ikke
når landet ditt blir tatt av folk med menneskeforakt.
Jeg tror det gjør det.
Da kan du og jeg snakkes hvis det blir en ny krig
mens vi to lever.
-Ok, vi snakkes hvis det blir krig. -Ja.
Vel, la oss gå til kaptein Linge og hans kompani.
Fordi i kompani Linge så var det veldig mange fra Rjukan.
Ja?
Men hadde alle de likviderte gjort utilgivelige ting?
Ja.
Det fikk store konsekvenser iblant.
Som for eksempel Karl Marthinsen?
Når det gjelder Marthinsen så var jo saken ganske enkel.
Ja, så følger vi bare Blindernveien ned, han pleier å kjøre hele veien…
Oppover her. Vi gjemmer oss.
Selvaag, kan du hjelpe meg?
Han sto for gjennomføringen av holocaust i Norge.
Han sendte de norske jødene i konsentrasjonsleirer.
Du kan antageligvis kalle ham den største massemorderen i nyere norsk historie.
Så han måtte tas.
Hvordan gikk det med guttungen? Vant han det skirennet?
Takk som spør, men det er i dag.
Det er ikke før i dag, nei. Da får du ønske han lykke til.
Takk for det.
Jæskla kaldt ute i dag.
Hvor mange liv synes du at det var verdt å ofre
bare for å ta Marthinsen sitt liv?
Altså, da vi skjøt Marthinsen, tok tyskerne hevn, det er ganske riktig.
Og represaliene var så sterke at vi lot være å drepe og skyte
de neste på listen.
Men i løpet av to dager så ble det skutt 28 nordmenn på festningen.
Deriblant mange av våre folk…
…og noen tilfeldige stakkars andre.
Og det var det verdt?
Det er umulig å svare på.
Hva er frihet verdt?
En i familien min ble skutt av motstandsbevegelsen.
Jaha, det gjør meg veldig vondt.
Hva hadde han gjort?
Det er uklart.
Noe med at han skal ha angitt noen.
Ja. Det var en del av det under krigen.
Jeg hadde håpet at du kanskje visste noe om det?
Jaha, hva, hva het han?
Erling Solheim.
Vi har fått et brev.
Folkene på postsentralen snappet opp dette brevet stilet til Statspolitiet.
Avsender har opplysninger som kan føre dem til deg og andre.
Brevet navngir deg og flere rundt deg.
Han tilbyr seg å identifisere dere.
Nei, dessverre, det klinger ingen bjeller ved det navnet.
Til Statspolitisjefen, Oslo.
Jeg har i den siste tid kommet i forbindelse med personer
som driver med sabotasje og annen illegal virksomhet.
Men da får jeg bare
gå videre… Prøve å…
Men takk for spørsmålene dine.
Og jeg har hørt og lest så mye om de bestialske handlinger
som den såkalte Heimefronten har utført.
Denne Solheim må forsvinne før han kontakter Gestapo igjen.
Tar du deg av det?
Ja.
Jeg tror at frihet er verdt nesten alt.
Og det er derfor krig blir så ubønnhørlig hard,
at frontene blir umulig å overstige.
Fordi det er frihet
eller død.
Skriftlig vil jeg helst ikke gi for mange opplysninger,
men jeg har informasjon om personene Sønsteby,
Haugland og Helberg,
som jeg vet dere er interessert i.
Jeg vil ikke blande politiet inn i dette, da de ikke er til å stole på.
Hvis De kan sende meg en reisetillatelse til Oslo,
så kommer jeg per omgående.
Ærbødigst, Erling Solheim.
Kan vi ta en prat?
Å, fy faen!
Fra Rjukan.
Kjenner du karen?
Dere tar en Stapo-bil.
Reiser i siviltøy. Her er tjenestebevis.
Solheim er uten arbeid. Han bor på denne adressen.
Sam Eydes gate.
Takker pent for brevet, ber han om å bli med til Oslo for nærmere avhør.
Si at Stapo er takknemlig for at han tok seg bryet,
at belønningen på 200 000 venter på han i Oslo.
200 000?
Det er vel grunnen.
Ta han med ut av byen…
…og skyt ham.
Inn i resepsjonen.
Inn i resepsjonen. Stille!
Ut!
Erling Solheim?
Alarm!
Kom igjen, ut!
Kom igjen!
Ut!
Jeg vet ikke med dere, men jeg må pisse.
Skjønte han…?
Nei.
Ok.
Greit.
Vi er fri! Det er fred!
Et Norge i tindrende glede har feiret sin gjenfødte frihet
i disse hektiske dagene.
Vi har jublet ut i den gryende vår alle de lengsler og håp
hver norske kvinne og mann har båret i sitt hjerte.
Rettferdigheten skjer fyldes.
Den foraktelige håndfull av forrædere
som falt sine egne landsmenn i ryggen…
Herr Quisling, dette er Halvor Rivrud.
Han satt på Dachau og Mauthausen.
De kan få høre litt på ham.
Ikke et ord fra Dem.
-Hyggelig. -Ja, det var kjempefint.
Hei.
Kan du signere denne for meg?
Ja.
Gjerne.
Du verden.
Du er interessert i dette?
Ja.
-Ja. -Jeg håpet du visste noe om oldefars bror.
Nei, dessverre, jeg…
Det var så mye som hendte på den tiden, så…
Ja.
Beklager.
Jeg skjønner det.
Takk likevel, da.
Takk selv.
Jeg har fem skuffer i hodet.
De tre øverste skuffene åpner jeg hele tiden.
Skuffe fire langt sjeldnere.
Den nederste skuffen lukket jeg 8. mai 1945
og har aldri åpnet den siden.
Derfor har jeg klart meg i alle disse årene.
Det gikk bra med overraskende mange av oss.
Men for noen ble det for tøft.
Andreas begynte å drikke på frigjøringsdagen.
Alle visste hvem han var.
Ingen bar i Oslo tok betaling av ham,
i elleve år gikk han fra bar til bar.
Andreas skjøt seg i 65.
Det ante meg at han ikke hadde det bra,
men jeg forsto ikke den gangen hvor ille det var.
Det har plaget meg i 50 år.
-Første gangen jeg møtte Gunnar… I 98? -Ja.