[lav og anstrengt pust]
[pusten høres høyere]
[plutselig støy]
[stemmesurr fra salen]
[det banker på døren]
-Hei. Da er vi klare. -Ja.
-Setter du på myggen? -Ja. Da kommer vi snart.
-Ja. Takk. -Fint det. Hei.
-Klar, Gunnar? -Ja, ja.
Jeg er klar.
-Går det bra? -Ja, det går bra. [he]
Det går over etter hvert, vet du.
-Hjertelig velkommen. -Ja, tusen takk.
-Det var Petter, ja. -Hei, velkommen.
-Petter, hyggelig. -Ja, hei.
Ja, ja. Venter dere gamle folk her?
Ha.
La oss snakke om… verdier.
[stemningsfull instrumentalmusikk]
[uhørlig snakk]
Fy faen til opplegg.
Hæ?
Bokbål?
Fikk en bok av faren min her om dagen.
En kar som heter Langhoff som har skrevet om oppholdet sitt i en tysk arbeidsleir.
Den boka brenner de nok rett opp.
Fangeleir?
Ja, den skriver at de i flere år har internert folk som er mot regimet.
Kommunister da, eller?
Alle mulige tror jeg nesten. Myrsoldater heter den.
Køhn har den inne på butikken.
Eller så kan du låne den av meg.
Kan på en måte forstå at… de må holde de kommunistene under kontroll.
Det er det samme her og, det.
Hvis ikke bærer det til Moskva med oss alle sammen.
Nå tror jeg ikke du hører hva du sjøl sier, Erling.
-Skal ikke folk få mene hva de vil? -Jo.
Joa.
Det her handler jo ikke om kommunisme, folk må få mene ting uten å bli fengsla.
Ja, men du skjønner hva jeg mener.
[ler vantro]
Nei, jeg skjønner ikke hva du mener.
Bålet er klart.
[vemodig musikk]
Ja, sett den på.
[Sønsteby] Jeg gikk på samme skole som dere for over 70 år siden.
Vi levde i et demokrati.
Men… så merket vi at det strammet seg til rundt oss.
Føler dere dere trygge?
[lydløst bifall]
Ja, godt. For jeg følte meg også trygg.
[musikken stilner]
Og kompisene mine følte seg også trygge,
helt til vi ikke var det lenger.
Fordi vi trodde at vi levde i en etterkrigstid.
Men så forsto vi plutselig at vi hadde levd i mellomkrigstiden.
[dramatisk instrumentalmusikk]
Og tyskerne toget inn 9. april 1940.
De trengte bare 800 soldater for å ta over Oslo.
Ja, det er dobbelt så mange som det sitter her.
[høy, taktfast musikk og marsjering]
[Sønsteby] I en krig så må man finne ut om man vil godta den situasjonen man er i.
Og la det bli hverdagen, eller foreta oss noe
og dermed risikere alt.
Jeg fortsatte å gå på arbeid.
Men jeg hadde vanskelig for å konsentrere meg.
[flyalarm]
-[mann] Alle må ut! -[mann 2] Alle sammen, kom igjen!
[sirener samt flyalarm]
[løpende skritt i trapp]
De er ikke så skvetten av dem, De da?
Sønsteby.
Man blir jo litt trassig, det skal innrømmes.
Ja, hvor trassig blir De da?
Temmelig trassig.
[flyalarmen avtar]
Vi er en liten gjeng som har snakket om å ta en tur ut i Marka.
Kanskje du er interessert i å bli med?
[dramatisk instrumentalmusikk]
[utydelig snakk på tysk]
[Sønsteby] Hva annet kunne vi gjøre?
Vi måtte jo forsøke å kjempe imot.
Her, Sønsteby.
Ja.
Men allerede var tyskerne overalt.
[fjern eksplosjon]
[flydur]
Løp!
[utydelige stemmer i det fjerne]
Det var jo nytteløst.
[geværskudd]
[Sønsteby stønner]
Ut på linje! Ut på linje!
[Sønsteby] Vi hadde ikke en sjans.
-[høy, intens instrumentalmusikk] -[høye skudd, høyt volum]
Her!
[langt unna] Retrett! Retrett!
Vi var så forbanna uforberedt.
Og jeg lovte meg selv at jeg aldri igjen skulle stille så dårlig forberedt til noe.
[musikken stilner]
Jeg pådro meg lungebetennelse og bihulebetennelse
og fikk beskjed om å holde meg i ro i to år!
Folk sier at helsa er viktigst.
STATSMINISTER QUISLING REDEGJØR FOR DE POLITISKE FREMTIDSLINJER.
Det stemmer ikke.
Det er fred og frihet som trumfer alt.
Men etter to måneder så traff jeg andre gutter som meg selv.
[mann på radio] Dette er London.
I dager som disse er det sikkert mange i Norge som tenker på: "Holder nervene
eller begynner man å tape motet?"
[Sønsteby] Og det var Knut Haugland som jeg kjente fra Rjukan.
[energisk musikk]
Og så Max Manus.
Andreas Aubert. Gregers Gram. Og Tallak, Edvard Tallaksen.
Her fikk jeg bruk for min revisorbakgrunn.
Jeg ble til Erling Fjeld. Gunnar Lier. Harald Sørensen.
Bakeriet på Grønland med Reidun Andersen i front, ble en sentral for oss.
Ja, vel og bra å lage avis, men vi ville noe mer.
Den norske regjeringen hadde flyktet til London.
Jeg fikk høre at de hadde en representant på den britiske legasjonen i Sverige.
Han ville jeg møte.
[norsk med aksent] Vi trenger å bygge opp et nettverk i Oslo.
Jaha.
Men hvis du heller vil til England og få opplæring i sabotasje, kan vi få deg over.
-Takk, men jeg kan holde meg til Oslo. -Ok.
Ditt kodenavn blir…
…Nummer 24.
Vær så god.
Ditt første oppdrag.
[underfundig fiolinmusikk]
[sko klakker]
[musikken stilner]
-Forfang. -Erling Fjeld.
Ivar Thiedemansen har bedt meg ta imot Dem.
Ja.
[Sønsteby kremter]
Så hva gjelder det?
Den norske regjering i London har bedt meg anmode
om lån av seddeltrykkplatene.
De ønsker å låne trykkplatene til de norske pengesedlene?
Ja.
Motstandsarbeid, det koster penger, som De nok forstår.
Og vi trenger også en prøve av det papiret som benyttes.
Frøken Løberg?
Takk for en interessant prat.
-Hva behøver De for å kunne stole på meg? -Møtet er over.
Frøken Løberg vil vise Dem ut.
Herr Fjeld?
Barnebarna dine kommer til å snakke tysk.
Hva sa De?
Du forstår at barnebarna dine kommer til å snakke tysk om ikke vi foretar oss noe.
Du får her en sjanse til å stå på den riktige siden av historien.
[dyp og intens instrumentalmusikk]
Hvordan vet jeg at De representerer regjeringen?
Hvordan kan jeg vite det?
Det må du bare stole på.
Ja. Det er lett å si.
Hvis dette går galt, blir jeg skutt.
Og banksjefen og hele styret.
Ja, det gjelder oss alle.
[musikken øker i styrke og intensitet]
Hvis De er den De sier, så be stemmen fra London
si dette på radioen i overmorgen.
Så skal jeg vurdere saken.
[radiosignal]
[mann] Dette er London.
I dager som disse er det viktig å holde motet oppe.
Her er 16 særmeldinger.
Én: En mann du kan lite på.
To: Et langspyd i neven.
Tre:
Den evige lengsel.
[høy, stemningsfull musikk]
Fire: Se hel skole ut.
Fem…
[ingen musikk, fuglekvitter og trafikk]
[kirkeklokker ringer i bakgrunnen]
Jeg håper inderlig dere vet hva dere gjør.
Dere har til torsdag kveld.
[lys og energetisk instrumentalmusikk]
Så… hvor skal vi i dag?
I dag skal vi til Kongsvinger. Jeg har en pakke som må over til Sverige.
[musikken øker i styrke og intensitet]
[uhørlig samtale]
[engelsk] Den er her.
[mann kommenterer filmavisen på norsk]
Reichskommissar Terboven og ministerpresident Quisling
har stilt seg som selskapets beskyttere.
Under ledelse av kaptein Maxvik marsjerte kompaniet gjennom Oslos gater.
[lystig marsj fra filmen samt lyden av filmrullen]
Hirdens førerskole på Kongsvinger har avsluttet et førerkurs.
Hedersjef Marthinsen overrakte utnevningsbrevene
til de nyutnevnte troppsførere og overlagførere.
Han der er verre enn Quisling.
[kommentatoren fortsetter]
[Sønsteby] Marthinsen var sjef for statspolitiet og øverste leder av Hirden.
Han tillot sine folk å torturere nordmenn.
Og de norske nazistene var til dels verre enn tyskerne.
[Sønsteby] Jeg kunne aldri få meg til å forstå at andre nordmenn
kunne samarbeide med de som hadde okkupert oss.
Det gjorde det vanskelig å vite hvem man kunne stole på.
[instrumentalmusikk med pulslignende vibrasjon]
Regjeringen i London trengte øyne og ører i Oslo.
[taktfast marsjering]
Og jeg ble utnevnt til leder for vår lille organisasjon.
Informasjonen ble samlet inn og så smuglet over til Sverige.
Og derfra fløyet videre til London.
STRENGT HEMMELIG
Men Gestapo hadde nå blitt oppmerksom på motstandsbevegelsen som bygget seg opp.
Folkene våre ble arrestert over hele landet.
Tyskerne ville ha tak i de som sto i ledelsen.
[tysk] Snu ham.
-[høyt smertehyl i det fjerne] -[dør slamrer igjen]
[norsk] Hornbæk da, kan ikke han bare kjøre det til Kongsvinger?
[ingen musikk]
Andreas vil prate med deg.
Han fortalte…
[hvisker lavt, vi hører "tyskerne"]
Hva var det for noe?
[hvisker] Tyskerne helte kokende olje opp i endetarmen på Kristian,
broren til Andreas.
Han brant opp fra innsida.
Hei, Andreas.
[sørgmodig instrumentalmusikk]
Kondolerer med Kristian.
Han var enestående.
Ja, han var det.
Hva slags folk gjør noe sånt, hm?
Hvem gjør noe sånt?
Alle skjønner hvis du vil trekke deg ut nå.
Trekke meg ut? Jeg skal ikke trekke meg ut.
Jeg vil gjøre de harde tinga.
Forstår du?
-Hei. -Hei.
-Hun er her. -Ja.
[plinger i dørbjelle]
[ingen musikk]
[dørbjelle]
Hei.
Krogh.
Gudrun Collett.
Krogh? Er det ikke Fjeld?
Krogh, Fjeld, fem lommer, én til hver mann.
Så gjelder det bare å huske riktig.
[kremter]
De fikser ting?
Ja, det kan man si. Du trenger tilgang til flere leiligheter?
Ja.
Hvorfor så mange?
Jeg sover aldri to netter på samme sted.
[flat, monoton musikk]
[Sønsteby] Gjennom fru Collett fikk jeg tilgang til et nettverk av leiligheter.
Jeg fulgte bare tyskernes logikk.
For de jobbet iherdig hver dag metodisk for å få oversikt over hvor vi befant oss.
Tyskerne kom gjerne og hentet folk mellom fire og seks om morgenen.
Og derfor så sto jeg opp hver dag halv fire.
Kom meg ut etter noen minutter på gata og så stakk jeg gjerne til skogs
for å få meg noen timer ekstra med søvn.
Før jeg dro ned igjen til byen.
-[plinger i dørbjelle] -[ingen musikk]
Vi åpner igjen i morgen tidlig.
[plinger i dørbjelle]
-[tysk] Stengt. -[norsk med aksent] Takk så meget, frøken.
Ah.
Her lukter det aldeles nydelig.
Mm.
Får jeg,
Reidun?
[dramatisk instrumentalmusikk]
[tysk] Vær så snill.
Før frem fangene.
Den første.
[norsk] Vet De hvem dette er?
Se på han.
[tysk] Neste.
Hva med han?
Vet ikke.
Sikker?
[snublende skritt]
Nei.
[musikken stilner]
Jeg sa ikke noe.
Ingenting.
Ok.
Jeg så flere av våre.
Jeg så Solnørdal.
Jeg vet ikke hvor lenge han holder.
De gjør alt for å få fatt i navnet ditt.
OK.
[fjern barnegråt]
[høy, illevarslende instrumentalmusikk sammen med tøffing fra toget]
[musikken stilner]
Hva driver du med for tiden?
Det vil du ikke vite.
Men du fikk reisetillatelse til Rjukan?
[det klirrer i kopper og fat]
Jo… [kremter]
Ehm…
Det er ganske mange som leter etter meg.
Og flere skal det nok bli…
Og da greier jeg ikke helt å befri meg fra tanken på at de…
At de kanskje kan komme etter dere.
Du må gjøre din jobb.
Så skal vi gjøre vår.
[rolig, stemningsfull pianomusikk]
-Hei, Gunnar. -Hei, ja.
[mann på norsk med aksent] Og det gode samarbeid mellom tysk og norsk ordensmakt,
det er viktig, herr Marthinsen, at vi sammen kan kvele terrorvirksomheten.
Mhm.
Ja.
[tysk] Så… Har du fått ut av han alt han visste?
Det er umulig å vite.
Jo, det kan man vite. Man må bare anstrenge seg,
så synger de som spurver.
-[norsk] Unnskyld meg et øyeblikk. -Ja, selvfølgelig.
[tysk] Kom her.
-[dør lukkes] -[illevarslende musikk]
[lave, skjelvende stønn]
Er det ikke litt kaldt her?
Hva?
[lavt, anstrengt stønn]
[norsk] Navnet på sjefen din? Lederen deres?
Hans fulle navn.
Gunnar.
Gunnar. [gråtende]
Vi trenger etternavnet.
S… S…
Sønsteby. [hulker]
[snufser]
-Gunnar Sønsteby? -Ja.
[tysk] Se der, ja.
[norsk] Verre var det ikke.
[musikken avtar]
Ja, beklager avbrytelsen.
Nei, nei, nei.
[tysk] Men jeg vil si at ventetiden
var virkelig verdt det.
BELØNNING 200 000 KR
Stopp.
Papirer, takk.
Ja.
Ok. Videre.
[dør slamrer igjen]
[utydelig mumling]
[nøkler klirrer]
[lav, intens musikk]
[dør slamrer igjen]
[mann på norsk] Bare kom inn, Sønsteby.
Nei, som faen.
[høy, rytmisk instrumentalmusikk]
Stopp!
[høye skudd]
[vemodig instrumentalmusikk]
[musikken stilner]
''Kjakabråten.''
Der er du.
-Hei. -Det var godt å se deg.
Godt å se deg.
Da var det på tide at du kom deg hit.
Ja, jeg vil tilbake så fort som mulig.
Ja. Ta en ting av gangen nå, Gunnar.
Erling Fjeld.
Ja, de har bedt om å få prate litt med deg.
Ja vel?
Forsøkte å fortelle at du er hel ved, men de bare nekter å gi seg.
[engelsk] Herr Fjeld.
Bare fortell oss en gang til herr Fjeld. Hvorfor har du overlevd,
når så mange av dine kontakter er døde?
Noen av oss mener at dette er nesten umulig.
Når noe er umulig, pleier det å være noen åpenbare forklaringer til det.
-Hva prøver du å si? -Ingenting, herr Fjeld.
Fortell oss det bare.
[engelsk med "norsk" aksent] Jeg er grundig.
Svært få kan være grundige på dette nivået over tid.
-Hva skal jeg si til det? -Men du kan det?
Vel, jeg sier ikke at jeg er bedre enn andre,
men jeg planlegger fremover alle timer jeg er våken.
-Det gjør alle. -Det gjør alle.
-Jeg skulle ønske det var sant. -Så det er ikke en del flaks?
Jo, flaks og god planlegging.
Drikker du alkohol?
Ikke siden krigen startet, jeg synes ikke det er produktivt.
-Du trenger ikke noe for å roe nervene? -Nei.
-Hva med kvinner? -Hva med dem?
Liker du kvinner? Noen agenter foretrekker mannlig selskap.
Sjokkerende som det kan virke.
Ja, jeg liker kvinner.
Hvor mange kvinnelige kontakter har du hatt?
Omtrent fem.
Og av dem, hvor mange har du ligget med?
Jeg synes spørsmålene er ganske personlige.
Bare svar.
Null kvinner siden krigen startet.
Det har jeg vanskelig for å tro, herr Fjeld.
Beklager, men det føler jeg ikke er mitt ansvar.
Gjør du noe for å roe nervene?
Ja.
Jeg planlegger og forbereder meg. Som jeg allerede har fortalt dere.
Det er det som roer nervene mine.
[dør lukkes]
Du har sikkert fått nok av dette rommet.
Jeg beklager på vegne av byrået, vi måtte være sikre.
Det virker som du er en av disse sjeldne og strålende individualistene
som er i stand til å oppnå ting som andre ikke kan.
Vi er ganske imponert.
Jeg ønsker deg lykke til med opplæringen.
[dør lukkes]
KLARERT FOR OPPLÆRING
[Sønsteby] Etter noen måneders opplæring i Skottland bar det tilbake til Norge.
[oppstemt instrumentalmusikk]
Jeg følte meg nå klar for å gjøre større aksjoner.
Men først skulle jeg få møte den nye lederen av motstandsbevegelsen,
Jens Christian Hauge.
[norsk] Jeg fikk tak i egg til frokost.
[dansemusikk i leiligheten]
Du skal få en sup av min manns oppfinnelse.
Ok.
Det hjelper mot alt, mente han.
Bortsett fra hjernesvulst, viste det seg.
-Ja, kondolerer. -Takk.
Men vi skal ikke grave oss ned i det mørket.
Det er viktig å glede seg litt innimellom.
[lystig vals av Brahms]
På tross av hva som foregår.
Når var det han skulle komme?
Han kommer.
Danser du?
Nei.
[ler lett] Man må ikke glemme å puste litt selv om det er krig.
Nå får vi ta en ting av gangen, syns jeg.
Du mener alvor?
Du får ikke noe mer mat hos meg hvis ikke du danser.
Jaha.
-Har du ikke danset før? -Jo, jo.
-Ok. -Absolutt.
Så tar du din høyre hånd på min skulder.
Mhm.
Og den andre hånden her, og så fører jeg.
Nå.
[Sønsteby kremter]
[ler godt] Jeg kan ikke danse med en stokk. Du må puste.
Inn gjennom nesen.
Ut av munnen. En gang til.
Så prøver vi på nytt.
På tre.
Høyre.
To, lett, lett, to.
Sånn ja, bra.
Ikke glem å puste.
[det banker på]
[lett latter]
[musikken stilner]
[fjernt] Velkommen.
[dør lukkes]
Herr Hauge.
-Kaffe? -Ja takk.
Jeg forsøker å lære nr. 24 å puste litt.
[alle ler lett]
Har du fylt femogtjue?
Ja.
Det er ikke sikkert du blir stort eldre.
Har du tenkt på det?
Det kan jeg leve med.
Hvordan tror du at du reagerer på tortur?
Det vet jeg ikke.
Det er det eneste rette svaret.
Vi skal jobbe sammen, du og jeg.
Vi har noe som haster.
Ok.
Quisling og Marthinsen vil tvangsinnkalle norske gutter til å kjempe for tyskerne,
sende dem til Russland som kanonføde.
Tre tusen ungdommer skal møte på arbeidskontoret i morgen.
Innen soloppgang må du sørge for at det ser ut som en branntomt der.
[taktfast instrumentalmusikk]
Akersgata 55, det er her.
En folketom, nattestengt bygning.
Og vi skal sprenge et arkiv, ikke et kvartal.
-Gregers, en åtte-ti kilo? -Ja, ti kanskje?
Max. Jeg snakket med Selvaag, du kan hente våpen hos han.
Ja.
Tallak, du rekognoserer Akersgata.
Så møtes vi her klokka sju.
Ja da, jeg har et lite utvalg. Bare se på de her.
Akersgata 55, vær så god.
Og alt må være sjekket før vi skal møtes klokka sju.
Ja, ja.
Hva sa jeg nå?
Du sa at jeg og… og Max…
Tallak, dette her går jo ikke.
[stotrer]
Eh… Jeg smilte til henne fordi vi er på en kafé.
Er det ulovlig å smile til folk? Er vi der, liksom?
Noen av oss føler ting, selv om du ikke gjør det.
Ja, ok, bare smil du. Når du er ferdig, så skal du dra tilbake til Akersgata.
Jeg… Jeg kom jo akkurat derfra.
-Den nøkkelen jeg ga deg? -Ja, ja.
Sjekket du om den passet?
Da er det klart.
[musikken stilner]
Ok.
Har du nøklene?
Her.
[lav, intens instrumentalmusikk]
Fint her, da.
[utydelig snakking]
Det er folk her.
[Sønsteby] Vi gjennomfører.
Hei. Kan jeg hjelpe dere?
Hva foregår her?
Vi jobber overtid. Det er storinnrykk i morgen tidlig så…
-Og dere? -Fått beskjed om å sjekke ventilasjonen.
Å, ja, men det er fint, det blir tett luft her så…
-Det skal vi fikse. -Takk.
Vet du hva…
Når jeg ser unge folk sånn som dere står uvirksomme i tider som dette her,
vet du hva jeg tenker da? Da tenker jeg, faen heller, tenker jeg.
Hadde jeg vært ung så hadde jeg gjort alt for å få hevet ut disse her jævla svina.
Ærlig talt får jeg lyst til å banke deg. Såpass ærlig må jeg få lov til å være.
[kremter lenge]
Hm?
-Vi er på jobb, vi, ellers takk. -Max.
Ja, ja.
Jeg kan ta en slurk, jeg.
Å, ja.
-Takk som byr. -Jo, jo.
Faen til opplegg her da.
Ja.
[illevarslende, intens instrumentalmusikk]
Skal si deg én ting jeg, at hvis jeg fremdeles hadde klart å løpe,
da skulle de ha sett på faen…
I gamle dager så var det ikke et menneske som løp forbi meg, gitt.
Ja, seig var jeg også, ser du.
Ja. [tyske soldater ler i bakgrunnen]
[fjernt] I 1905 så løp jeg frem og tilbake til Drammen i løpet av ei natt.
Det var en dame der nede, skjønner du. Ja, de lager ikke sånne lenger nå.
Den gangen så var det mye å ta i.
De drakk melk den gangen, ser du.
Hallo.
Hallo! Hei!
Da er det sånn at bygningen går i lufta om kort tid, så alle må ut fort som faen.
Jeg først!
Ja, hun var makeløs.
[musikk overdøver mannen]
I juli, den tredje, fjerde, eller det var i juni kanskje, jeg husker…
Så det var frem og tilbake til Drammen i løpet av en natt.
Fjerde juli, nei…
Tror du skal komme deg vekk, kamerat.
-Hva sa du? -Kom deg vekk!
-Kom deg vekk! Vekk! -Ok, ok, ok.
-[høylytt eksplosjon] -[kvinner som hyler høyt]
[eksplosjonen avtar]
[Sønsteby] Og hva tror dere sto i avisene dagen etterpå?
[helt stille]
Riktig. Ingenting.
Det som står i avisene, det er som det er, fordi de som lager dem,
de bestemmer hva som skal stå der og hva som ikke skal stå der.
Så under krig så er aviser bare til å tenne opp med, ikke noe annet.
[telefon ringer]
[nordlending] Ja, det er Marthinsen.
-[dramatisk musikk] -[telefonen plinger av]
Satan i helvete! [roper]
Faen!
[det banker på]
[dør åpnes]
Gustav Sønsteby?
[høy, sørgmodig instrumentalmusikk]
-Ja. -Du skal bli med oss.
Et øyeblikk bare.
[uhørlig gråt]
[musikken avtar]
[bildør lukkes]
[Hauge] Han har blitt sendt til Grini.
De vet navnet ditt.
De vet hvem du er.
Vi visste at noe som dette kunne skje.
Ta disse, så bærer du dem med deg, alltid.
Du kan ikke la dem ta deg i live.
[bildør lukkes]
[lav, intens musikk]
Tyskerne vet om denne leiligheten.
Ok. Jeg drar.
Takk.
[tysk] Tusen takk.
Identifikasjonspapirer.
Ryggsekken også.
Sjekk den.
Hvor er du på vei, Fjeld?
Arbeid.
Hva jobber du med?
Forsikring.
Hva sier du? Forsikring?
Ha en god dag.
Takk.
Av sted med deg nå.
[musikken stilner]
[kvinne på norsk] Så de kjente deg ikke igjen?
Heldigvis er jeg ganske alminnelig.
Du er mange ting, Gunnar, alminnelig er ikke en av dem. [ler]
[rolig, lav instrumentalmusikk]
Tenker du noen gang på hva du skal gjøre når dette er over?
Nei.
Hvorfor ikke?
Det kan jeg ikke tenke på nå.
Jeg vil leve i et fritt land, og så får alt annet komme etter det.
[nedtonet, vemodig musikk]
-Kan være lurt å ligge lavt i en periode. -Hm?
Jeg sier bare at nå det kan være lurt å ligge litt ekstra lavt i en periode.
Ja, det kan nok være lurt.
[musikken stilner]
Hva er det for noe?
Jeg har…
…truffet… truffet noen.
Noen? Hva betyr det?
En dame?
Jeg vet at du ikke syns noe om det, men
det er sånt som skjer.
Og jeg har full kontroll.
Hva betyr full kontroll?
At… At jeg har tenkt nøye igjennom hva jeg må gjøre, hvis jeg blir tatt.
At jeg vet akkurat hva jeg må gjøre.
-[sykkelbjelle ringer] -[sykkel bremser]
[puster tungt ut]
Ingen blir tatt, Tallak.
[rolig instrumentalmusikk]
[Hauge] Kongsberg våpenfabrikk.
850 nordmenn tvinges til å produsere svenske Bofors-kanoner til tyskerne.
De allierte vil bombe selv om det vil gå med sivile.
Kongsberg sentrum vil bli totalt ødelagt.
Vi har en bedre idé, men den er risikabel.
Dere må inn i fabrikken.
Tyskerne har selvfølgelig vakter der, men det skal kunne være mulig
å gjennomføre mellom to vaktrunder.
-Hei. -Hei.
-Hvor er greiene? -Hvilke greier?
[musikken stilner]
-Eksplosivene. -Det er jo inne.
Inni hva?
Fabrikken.
Jeg har jo smugla over 70 kilo sprengstoff i arbeidsbenken.
-Hvem har gitt beskjed om det? -Nei, vi vurderte det som en god idé.
Det betyr at vi må koble sammen alt inni fabrikken?
Ja.
Planen var at vi skulle koble alt klart før vi går inn.
Nå trenger vi minst ti minutter lengre tid der inne.
Like lang tid som vaktene bruker på én runde.
[mørk, lav instrumentalmusikk]
Ja.
Skal vi begynne da?
[hund bjeffer]
[intens, vibrerende musikk]
[hvisker] Jeg har nøkkel.
Ja da, men det vil vi ikke at de skal vite.
[hund bjeffer]
[klirrer i verktøy og kjetting]
[porten knirker]
[hunder bjeffer i det fjerne]
[stemmer fjernt unna]
[dør lukkes]
Ti minutter.
[intens instrumentalmusikk med taktfast tikking]
[hundelarm]
[hvisker lavt] Fem minutter.
[Sønsteby hvisker] Kom igjen! Bli ferdig!
Tre minutter.
Gi meg lunta. Vi har ikke tid.
[hundelarm]
[hvisker] Hei, kom igjen.
[dør smeller hardt igjen]
-Vi må ut, nå! -Jeg må sette i gang lunta.
-Kom igjen! -Ja.
[crescendo]
[fjerne stemmer]
[intens instrumentalmusikk fortsetter]
Her! Her! [roper]
[intens musikk, minner om en flyalarm]
[kveler motoren]
[musikken stilner]
[tysk] ID-papirer, takk.
Og stig ut.
[intens musikk, minner om en flyalarm]
[musikken stanser brått]
[høylytte eksplosjoner]
[drønn i det fjerne]
-[drønnet gjaller] -[lav, intens instrumentalmusikk]
Bra. Alt i orden.
Kjør videre.
-[lystige stemmer og latter] -[ingen musikk]
[hoiing og applaus]
[utydelig tale og sang]
[norsk] Men det var… De var ikke veldig imponert over det. Det skal jeg si.
[Sønsteby] Ny regel!
Fra nå av skal ikke jeg se snurten av alkohol før eller under en aksjon.
Etter en aksjon, når alle er i trygghet, er det en annen sak.
Uttrykker jeg meg klart nok?
Går det greit?
De vil ha meg over til London.
-Vet du hva det gjelder? -Nei.
Ingen lettvintheter imens jeg er borte.
Vi vet det, vi… vi passer oss.
[lav, intens musikk]
Ja.
Gunnar?
[Sønsteby] Hø.
Jøss.
-Det var ikke i går. -Nei, det kan man si.
Dette er Annlaug.
Ja, hei.
-Gunnar. -Annlaug.
Hyggelig.
Gunnar og jeg vokste opp sammen.
Vi pleide å gå mye tur i fjellet og… Før… Ja, før alt.
Åssen går det med far din?
Han skal nok klare seg.
Og du da, jeg trodde du jobbet hjemme hos faren din, jeg?
Ja, det ble litt sånn rot det der.
Nå er jeg vel… mellom jobber heter det vel.
Ja, sånn er det.
Det er vanskelige tider.
Er du på reisefot?
Nei, det er bare jobbgreier.
-Bylivet? -Ja. [humrer]
Ja, det kan du si.
-Det var godt å se deg igjen. -Virkelig.
Eh… Vi sees.
Det gjør vi.
[motordur og gatestøy]
[helt stille]
-[bakgrunnsstøy fra folk og bestikk] -[pianospilling]
[engelsk] Takk.
[alt stilner]
[mann på dansk] En god dag.
[norsk] Deres Majestet.
[dansk] Og hva heter De så i dag?
Erling Fjeld?
[norsk] Harald Sørensen. Elektromontør for Grefsen.
[ler hjertelig]
-Deres Kongelige Høyhet. -Ja, jeg må dessverre videre.
Ville bare benytte anledningen til å hilse på Dem.
-Det er en ære. -Ditto.
God lunsj, da.
[dansk] Skal vi?
Jeg tok meg den frihet å bestille for oss begge.
[norsk] Takk, Deres Majestet. Det ser flott ut.
[dansk] God appetitt.
[pianospilling]
Jeg hører at De utretter store ting hjemme i Oslo.
[norsk] Takk. Jeg vil gjerne tilbake og gjøre mer.
[dansk] Nei, vet De hva.
De trenger dette mer enn meg, gutten min.
Hjertelig takk.
Og det er klart at De skal… at De skal dra hjem igjen.
Og De skal faen meg fortsette med å lage så mye ugagn som De bare kan.
[Sønsteby] Det møtet kommer jeg aldri til å glemme.
Det var som om kongen selv beordret meg til å feie de jævlene ut av landet.
Men før jeg kom meg hjem igjen, skulle jeg få en annen beskjed.
HOVEDKVARTERET FOR SPESIALSTYRKEN
[helt stille]
[puster tungt ut] Ehm…
Det var nemlig Tallak og Gregers,
de hadde fått kontakt med to tyske desertører fra Luftwaffe.
Noe de trodde var to tyske desertører.
[intens musikk]
-[flere pistolskudd] -[kvinner roper og hyler høyt]
Gregers døde på stedet.
Tallak ble skutt i ansiktet…
…og han ble bragt til Kriegslazarettet.
Hadde jeg vært i Oslo, så hadde ikke dette møtet funnet sted.
Det hadde ikke fått lov til å finne sted, men jeg var ikke der.
-[dramatisk instrumentalmusikk] -[ingen annen lyd]
Ingen av oss vet hvordan man reagerer på tortur.
Knekker du
og angir alle de du kjenner rundt deg?
[sørgmodig pianomusikk]
[Sønsteby] Ingen vil være i en sånn situasjon hvis det kan unngås.
[dør slamrer igjen]
Og noen ganger kan det unngås.
Men det koster.
[skjelvende, lav og rask pust]
[uhørlig snakking, kun sørgmodig musikk]
[engelsk] Dine nye ordrer.
HENRETTELSER
[musikken stilner]
[norsk med aksent] Ja, jeg har hørt at dere i motstandsbevegelsen
av og til ble nødt til å ta livet av nordmenn?
Ehm…
Ja.
Og har du gjort det?
Ehm. Har du opplevd krig?
Nei, jeg har det ikke, men… mine foreldre har.
Men da tenker jeg at dine foreldre antagelig forstår hva jeg snakker om.
Og til dere alle, så vil jeg si at jeg håper at dere slipper å forstå det,
så lenge dere lever.
For det som skjer i krig, er at nyansene bare forsvinner, det blir et enten-eller.
Og plutselig så gjelder helt andre regler.
Jeg mistet i løpet av krigen åtte av mine nærmeste venner
på grunn av tyskerne.
Men hvordan ville du reagert hvis kompisene dine ble angitt?
Jeg ville ikke ha likt det.
Nei.
Men har du gjort det?
Andre spørsmål?
[intens instrumentalmusikk]
Dette er bare de verste.
Det er nordmenn, alle sammen.
Marthinsen er den mest nidkjære nazisten i landet, men han trenger vi mer tid på.
Jeg tenker vi begynner med han her, han er omtrent like ille.
Han er direkte ansvarlig for at flere av våre har måttet bøte med livet.
Legg an!
Fyr!
[høy, intens instrumentalmusikk]
Jeg kan spørre noen andre, Gunnar, hvis du syns det her er… vanskelig.
Vi kan ikke sette gutta til sånt
før de vet at vi er i stand til å gjøre det samme selv.
Jeg tar ham.
Ta med deg noen i så fall.
Det er en, eh… ting vi må være enige om.
Alt dette her, det blir mellom deg og meg,
nå og for alltid.
Hvem som tok hvem, hvor, når, går du og jeg i grava med. Er vi enige om det?
[sørgmodig instrumentalmusikk]
-[fyrstikk tennes] -[musikken blir svakere]
[Sønsteby] Unnskyld?
Jeg så at De kom ut fra nummer én.
Bor De der?
Ja.
Og trives De?
[nordlending] Hvorfor spør De?
Vil De si at dette er et trivelig nabolag?
Absolutt.
Gode naboer?
Det varierer jo en del.
Spesielt nu for tida.
Å, hva mener De med det?
Har De kanskje en nabo som ikke er så hyggelig?
Det kan du godt si.
Og hvor tett på ham bor De?
[hunden klynker, ellers helt stille]
[hviner i bremser]
Gunnar.
Det er han.
[dør åpnes]
[dør lukkes]
[skritt nærmer seg]
[dør åpnes]
[dør lukkes]
[lav instrumentalmusikk]
Gjør sånn, da.
Kan du ikke bare legge på?
Så legger jeg på en sånn.
Frekkas.
[puster tungt ut]
[det piper i kanna]
-[støy fra gata] -[ingen musikk]
Takk skal du ha.
Vær så god.
[bil nærmer seg]
[hviner i bremser]
[intens instrumentalmusikk]
[dør lukkes]
[skritt fjerner seg]
[musikken stilner]
[lavt skudd og patron som faller]
[mannen stønner høyt]
[mannen roper]
[rask og dramatisk instrumentalmusikk]
Vent!
Takk skal dere ha.
[musikken toner ut]
Ja.
Eh… Har ting som skjedde under krigen plaget deg i ettertid?
Nei, altså under krigen så levde jeg så ekstremt som det går an, så
hodet mitt hvilte aldri, og jeg lot veldig lite gå inn på meg.
For hadde jeg gjort det, så hadde jeg vært ferdig.
Men jeg tenkte mer på at dere i motstandsbevegelsen
tok livet av nordmenn.
Ja, nå har vi vel vært litt inne på det, da.
Ja, men du svarte ikke ordentlig, syns jeg.
Det skjedde tydeligvis… [Eh]
…åttito ganger i løpet av krigen.
Ja, nå har ikke jeg telt etter, men det stemmer sikkert det.
Vi tok bare de som var overbeviste nazister.
Og de som var i ferd med å gjøre noe som gjorde at Norge aldri kunne bli fritt.
Og da var det liksom ingen nåde?
Nei.
[pulserende instrumentalmusikk]
Du kan gå på nummer to.
Ja.
[puster anstrengt]
[Sønsteby] Jeg ville kanskje tatt og bytta om på dem.
Astrup og Finn Kaas, jeg vet ikke.
-[mann stønner] -[hun hyler høyt og skingrende]
Det er den yngste som eventuelt…
Ok.
[lydløst skudd]
[musikken stilner]
Så ikke-vold var aldri noe dere vurderte?
Ikke-vold?
Ja?
Gandhi?
-Hvis du har hørt om han? -Ghandi kjempet ikke mot nazister.
Ikke-vold er veldig fint. Bevares.
Men det funker ikke
når landet ditt blir tatt av folk med menneskeforakt.
Jeg tror det er nettopp det det gjør.
Da kan du og jeg snakkes hvis det blir en ny krig
mens vi to er levende.
-Ok, vi snakkes hvis det blir krig. -Ja.
Vel, la oss gå til kaptein Linge og hans kompani.
Fordi i kompani Linge så var det veldig mange fra Rjukan.
Ehm… Ja?
Men hadde alle som ble likvidert gjort utilgivelige ting?
Ja.
Det fikk jo av og til store konsekvenser.
Som for eksempel Karl Marthinsen?
Når det gjelder Marthinsen, så var jo saken ganske enkel.
[Sønsteby] Ja, så følger vi bare Blindern- veien ned, han pleier å kjøre hele veien…
Oppover her sånn, vi gjemmer oss.
[Aubert] Selvaag, kan du hjelpe meg her?
[intens instrumentalmusikk]
[Sønsteby] Han sto for gjennomføringen av holocaust i Norge.
Han sendte de norske jødene i konsentrasjonsleirer.
Du kan antageligvis kalle ham den største massemorderen i nyere norsk historie.
Så han måtte tas.
[Marthinsen] Hvordan gikk det med guttungen? Vant han det skirennet?
Takk som spør, men det er i dag.
Å, ja, det er ikke før i dag, nei. Ja, da får du ønske han lykke til.
Takk for det.
[Marthinsen] Jæskla kaldt ute i dag.
[høye skudd]
[Marthinsen stønner] Au!
[skuddet gjaller]
[kvinnelig student] Hvor mange liv synes du at det var verdt å ofre
bare for å ta Marthinsen sitt liv?
Altså, da vi skjøt Marthinsen, så tok tyskerne hevn, det er ganske riktig.
Og represaliene var så sterke at vi lot være å drepe og skyte
de neste på listen.
Men i løpet av to dager så… ble det skutt åtteogtyve nordmenn på festningen.
Deriblant mange av våre folk…
…og så noen tilfeldige stakkars andre.
Og det var det verdt?
Det er umulig å svare på.
Hva er frihet verdt?
En i familien min ble skutt av motstandsbevegelsen.
Hm?
En i familien min ble skutt av motstandsbevegelsen.
Jaha, det gjør meg veldig vondt, eh…
Vet du hva han hadde gjort?
Eh… Det er… det er uklart.
Eh… Noe med at han skal ha angitt noen.
Ja. Det var en del av det under krigen.
Jeg hadde håpet at du kanskje visste noe om det?
Jaha, hva… hva het han?
Erling Solheim.
[underfundig musikk]
[Hauge] Vi har mottatt et brev.
Folkene våre på postsentralen snappet opp dette brevet stilet til Statspolitiet.
Avsenderen tilbyr seg å gi opplysninger som kan føre til at du og andre blir tatt.
Brevene navngir deg og flere personer rundt deg.
Han tilbyr seg å identifisere dere.
Nei, dessverre, det klinger ingen bjeller ved det navnet.
[Erling Solheim] Til Statspolitisjefen, Oslo.
Jeg har i den siste tid kommet i forbindelse med personer
som driver med sabotasje og annen illegal virksomhet.
Men da får jeg bare, eh… Umm. Gå videre… Prøve å…
Men jeg takker deg for spørsmålene dine.
[Solheim] Og jeg har hørt og lest så mye om de bestialske handlinger
som den såkalte "Heimefronten" har utført.
[Hauge] Denne Solheim må forsvinne innen han forsøker å kontakte Gestapo igjen.
Tar du deg av det?
Ja.
[Sønsteby] Jeg tror at frihet er verdt nesten alt.
Og det er derfor krig blir så ubønnhørlig hard,
at frontene blir umulig å overstige.
Fordi det er frihet
eller død.
[Solheim] Skriftlig vil jeg helst ikke gi for mange opplysninger,
men jeg kan nevne at jeg har informasjon om personene Sønsteby,
Haugland og Helberg, som jeg vet dere er interessert i.
Heller ikke vil jeg blande politiet inn i dette, da de ikke er til å stole på.
Hvis det kunne la seg ordne så De sendte meg
en reisetillatelse til Oslo,
så skulle jeg komme per omgående.
Ærbødigst, Erling Solheim.
[musikken stilner]
Kan jeg snakke med dere to?
[dramatisk instrumentalmusikk]
Å, fy faen!
Fra Rjukan.
Kjenner du karen?
Dere tar en Stapo-bil.
Reiser i siviltøy. Her er tjenestebevis.
Solheim er for tiden uten arbeid. Han bor på denne adressen her.
Sam Eydes gate.
-Mm. -Mhm.
Takker dere pent for brevet, ber han om å bli med til Oslo for nærmere avhør.
Si at Stapo er veldig takknemlig for at han har tatt seg bryet,
at belønningen på 200 000 venter på han i Oslo.
To hundre tusen?!
Det er vel derfor han gjør det.
Dere tar han med ut av byen…
…og så skyter dere han.
[lavmælt popmusikk]
["Exit Music" (For a film) med Radiohead]
-[uhørlig tale] -[popmusikken dominerer]
[fjernt] Inn i resepsjonen.
Inn i resepsjonen. Stille!
Ut!
[fjernt] Erling Solheim?
[sier noe uhørlig, fortsatt høy popmusikk]
[fjernt] Alarm! Alarm!
[tysk] Was machst du? [fjernt]
Was machst du, dann?
[fjerne rop av forskrekkelse]
[norsk] Ut! Kom igjen, ut! Ut!
Kom igjen!
Ut!
[popmusikken blir enda høyere]
[eksplosjonen høres fjernt over popmusikken]
Nei, jeg vet ikke med dere, men jeg må pisse, jeg.
[popmusikken toner ut]
[høyt skudd som gir ekko]
Skjønte han…?
Nei, nei.
Ok.
Greit.
[høy, sørgmodig instrumentalmusikk]
[kirkeklokker ringer]
[mann fra filmavisen] Vi er fri! Det er fred!
Et Norge i tindrende glede har feiret sin gjenfødte frihet
i disse hektiske dagene.
Vi har jublet ut i den gryende vår alle de lengsler og håp
hver norske kvinne og mann har båret i sitt hjerte.
Rettferdigheten skjer fyldes.
Den foraktelige håndfull av forrædere
som falt sine egne landsmenn i ryggen…
Herr Quisling, dette er Halvor Rivrud.
Han satt på Dachau og Mauthausen.
Tenkte at De skulle få høre litt på ham.
Så vil ikke jeg ha et ord fra Dem.
[uhørlig snakk] [sørgmodig musikk dominerer]
[stormende applaus]
[musikken stilner]
-[lavt] Hyggelig. -Ja, det var kjempefint.
Hei.
Jeg lurte på om du kunne signere denne for meg?
Ja, ja, ja.
Gjerne.
Så du verden, du verden.
Så du er interessert i dette her, altså?
Ja.
[Sønsteby] Ja.
Jeg hadde håpet at du visste noe om… broren til oldefaren min.
Nei, dessverre, jeg…
Det var så mye som hendte på den tiden, så…
Ja.
Beklager.
[vemodig instrumentalmusikk]
Jeg skjønner det.
Takk… likevel, da.
Takk selv.
[Sønsteby] Jeg har fem skuffer i hodet.
De tre øverste skuffene åpner jeg hele tiden.
Skuffe fire langt sjeldnere.
Den nederste skuffen lukket jeg 8. mai 1945
og har aldri åpnet den siden.
Derfor har jeg klart meg i alle disse årene.
Det gikk bra med overraskende mange av oss.
Men for noen ble det for tøft.
Andreas begynte å drikke på frigjøringsdagen.
Alle visste hvem han var.
Ingen bar i Oslo tok betaling av ham,
i elleve år gikk han fra bar til bar.
Andreas skjøt seg i 65.
Ja, det ante meg at han ikke hadde det bra,
men jeg forsto ikke den gangen hvor ille det var.
Og det har plaget meg i 50 år.
[lavt] Første gangen jeg møtte Gunnar…
-Var 98 det, Gunnar? -Ja.
-[uhørlig snakking] -[vemodig musikk]
[uhørlig samtale]
[musikken stilner]
[rolig pianomusikk]
["Omen" av Slowshift (feat. SKAAR)]
[dramatisk instrumentalmusikk]