"JEG HAR FEM SKUFFER I HOVEDET
DE ØVERSTE TRE ÅBNER JEG TIT. DEN FJERDE LANGT SJÆLDNERE.
DEN NEDERSTE LUKKEDE JEG 8. MAJ 1945 OG HAR ALDRIG ÅBNET DEN SIDEN."
-Hej. Så er vi klar. -Ja.
-Ordner du mikrofonen? -Ja. Vi kommer om lidt.
-Ja. Tak. -Fint. Hej.
-Er du klar, Gunnar? -Ja.
Jeg er klar.
-Går det okay? -Ja, det gør det.
Det går over om lidt.
-Velkommen. -Tusind tak.
-Petter. -Hej, velkommen.
-Hvor hyggeligt. -Ja, hej.
Nå da. Forventede I at se en gammel mand her?
Lad os tale om værdier.
Føj for en artikel.
Hvad?
Bogbrænding?
Jeg fik en bog af min far.
Af Langhoff, som har skrevet om sit ophold i en tysk arbejdslejr.
Den bog brænder de nok med det samme.
En fangelejr?
Ja, om at de i flere år har interneret folk, der er imod regimet.
Kommunister eller hvad?
Alle mulige vil jeg tro. Den hedder Et Aars Helvede.
Køhn har den i butikken.
Du kan også låne den af mig.
Jeg forstår lidt behovet for at holde kommunisterne under kontrol.
Det er det samme her.
Ellers ender vi alle sammen i Moskva.
Kan du selv høre, hvad du siger?
-Må folk ikke mene, hvad de vil? -Jo.
Det her handler ikke om kommunisme. Folk må mene ting uden at blive fængslet.
Du ved, hvad jeg mener.
Nej, jeg ved ikke, hvad du mener.
Bålet er klar.
Ja, sæt den over.
For over 70 år siden gik jeg på samme skole som jer.
Vi levede i et demokrati.
Men så mærkede vi grebet blive strammet om os.
Føler I jer trygge?
Godt. For jeg følte mig også tryg.
Og mine venner følte sig trygge,
lige til vi ikke var det længere.
For vi troede, vi levede i en efterkrigstid.
Men så indså vi pludselig, at vi havde levet i mellemkrigstiden.
Tyskerne invaderede den 9. april 1940.
Det krævede blot 800 soldater at overtage Oslo.
Det er dobbelt så mange, som sidder her.
I krig opdager man, om man kan godtage den situation, man er i.
Skal det være ens hverdag, eller gør man noget,
hvor man kan risikere alt?
Jeg gik fortsat på arbejde.
Men jeg havde svært ved at koncentrere mig.
Alle skal ud!
Kom nu, alle sammen!
De er ikke bange af Dem, hvad?
Sønsteby.
Man bliver indrømmet lidt trodsig.
Javel. Hvor trodsig bliver De?
Temmelig trodsig.
Vi er en lille gruppe, der har talt om at tage en tur i skoven.
Er du interesseret i at tage med?
Hvad kunne vi ellers gøre?
Vi måtte jo forsøge at kæmpe imod.
Her, Sønsteby.
Tak.
Tyskerne var allerede overalt.
Løb!
Det var jo nytteløst.
Ind på række!
Vi havde ikke en chance.
Her!
Retræte!
Vi var så forbandet uforberedte.
Og jeg lovede mig selv aldrig igen at være så dårligt forberedt på noget.
Jeg pådrog mig både lunge- og bihulebetændelse
og fik besked på at holde mig i ro i to år.
Folk siger, ens helbred er vigtigt.
STATSMINISTER QUISLING REDEGØR FOR POLITISK FREMTID.
Det stemmer ikke.
Fred og frihed overgår alt.
Efter to måneder mødte jeg andre som mig selv.
Her er London.
På dage som disse er der sikkert mange i Norge, der tænker:
"Bevar roen, for ellers begynder man at miste modet".
Der var Knut Haugland, som jeg kendte fra Rjukan.
Og så Max Manus.
Andreas Aubert, Gregers Gram og Tallak…
Edvard Tallaksen.
Her fik jeg brug for min revisorbaggrund.
Jeg blev til Erling Fjeld. Gunnar Lier. Harald Sørensen.
Bageriet på Grønland med Reidun Andersen i front blev vores mødested.
Det er fint at lave en avis, men vi ville noget mere.
Den norske regering var flygtet til London.
Jeg hørte, at de havde en repræsentant på den britiske legation i Sverige.
Ham ville jeg møde.
DEN BRITISKE LEGATION
-Jeg vil opbygge et netværk i Oslo. -Javel.
Vil du hellere til England og oplæres i sabotage, kan vi få dig derover.
-Tak, men jeg kan blive i Oslo. -Okay.
Dit kodenavn bliver…
…Nummer 24.
Værsgo.
Din første opgave.
-Forfang. -Erling Fjeld.
Ivar Thiedemansen bad mig tage imod Dem.
Ja.
Hvad er Deres ærinde?
Den norske regering i London har bedt mig anmode
om at låne seddeltrykkerpladerne.
Vil De låne trykpladerne til de norske pengesedler?
Ja.
Modstandsarbejde koster jo penge.
Vi skal også have en prøve at det rigtige papir.
Frøken Løberg?
Tak for en interessant snak.
-Hvordan får jeg Dem til at stole på mig? -Mødet er forbi.
Frøken Løberg viser Dem ud.
Hr. Fjeld?
Dine børnebørn vil tale tysk.
Hvad sagde De?
Dine børnebørn vil tale tysk, hvis vi ikke foretager os noget.
Du får den her chance for at være på den rette side af historien.
Hvordan ved jeg, De repræsenterer regeringen?
Hvordan kan jeg vide det?
-Det må du bare stole på. -Ja. Det er let at sige.
Går det galt, bliver jeg skudt.
Sammen med bankdirektøren og bestyrelsen.
Ja, det gælder os alle.
Er De den, De siger, så bed stemmen fra London,
sige dette i radioen i overmorgen.
Så skal jeg overveje det.
Her er London.
I disse dage er det vigtigt at holde modet oppe.
Her er 16 særmeldinger.
Ét: En mand, du kan stole på.
To: Et spyd i næven.
Tre:
Den evige længsel.
Fire: Se lovende ud.
Fem…
Jeg håber inderligt, De ved, hvad De gør.
De har til torsdag aften.
Hvor skal vi hen i dag?
Til Kongsvinger. Jeg har en pakke, der skal til Sverige.
Den er her.
Rigskommissær Terboven og ministerpræsident Quisling
er kompagniets beskyttere.
Under ledelse af kaptajn Maxvik marcherede kompagniet gennem Oslo.
Hirdens førerskole i Kongsvinger har afsluttet et førerkursus.
Hirdschef Marthinsen overrakte udnævnelserne
til de nye troppe- og delingsførere.
Han er værre end Quisling.
Derefter fulgte et simpelt arrangement.
Marthinsen var chef for statspolitiet og Hirdens øverste leder.
Han tillod sine folk at tortere nordmænd.
Og de norske nazister var til dels værre end tyskerne.
Jeg lærte aldrig at forstå, hvordan andre nordmænd
kunne samarbejde med besættelsesmagten.
Det gjorde det vanskeligt at vide, hvem man kunne stole på.
Eksilregeringen måtte have øjne og ører i Oslo.
Jeg blev udnævnt til leder af vores lille organisation.
Vi samlede informationer ind og smuglede dem til Sverige.
Derfra blev de fløjet videre til London.
STRENGT FORTROLIGT
Men Gestapo var blevet opmærksom på den voksende modstandsbevægelse.
Vores folk blev anholdt i hele landet.
Tyskerne ville have fat i dem, der stod i spidsen.
Vend ham.
Kan Hornbæk ikke bare køre det til Kongsvinger?
Andreas vil tale med dig.
Han sagde…
Hvad nu?
Tyskerne hældte kogende olie i endetarmen på Kristian, Andreas' bror.
Han brændte op indefra.
Hej, Andreas.
Jeg kondolerer med Kristian.
Han var enestående.
Ja, det var han.
Hvad for folk gør dog sådan noget?
Hvem gør sådan noget?
Alle vil forstå, hvis du trækker dig.
Trækker mig? Jeg kan da ikke trække mig.
Jeg vil gøre de svære ting.
Forstår du?
-Hej. -Hej.
Hun er her.
Ja.
Hej.
-Krogh. -Gudrun Collett.
Krogh? Er det ikke Fjeld?
Krogh, Fjeld, fem lommer, én til hver mand.
Det gælder om at huske rigtigt.
Fikser De ting?
Ja, det kan man godt sige. Mangler du adgang til flere lejligheder?
Ja.
-Hvorfor så mange? -Jeg sover aldrig to nætter samme sted.
Takket være fru Collett fik jeg adgang til et netværk af lejligheder.
Jeg fulgte blot tyskernes logik.
De arbejdede hver dag ihærdigt og metodisk på at finde ud af, hvor vi befandt os.
Tyskerne kom som regel og hentede folk mellem fire og seks om morgenen.
Derfor stod jeg hver dag op klokken halv fire.
Et par minutter efter stod jeg på gaden og drog så ofte ud i skoven
for at snuppe et par ekstra timers søvn.
Så drog jeg atter ind til byen.
Vi åbner igen i morgen tidlig.
Lukket.
Mange tak, frøken.
Her dufter vel nok lifligt.
Må jeg,
Reidun?
Værsgo.
Før fangerne frem.
Den første.
Ved De, hvem det er?
Se på ham.
Næste.
Hvad med han?
Det ved jeg ikke.
Sikker?
Nej.
Jeg sagde intet.
Ingenting.
Okay.
Jeg så flere af vores.
Jeg så Solnørdal.
Jeg ved ikke, om han holder.
De gør alt for at få fat i dit navn.
Okay.
Hvad laver du for tiden?
Det vil I ikke vide.
Men du fik rejsetilladelse til Rjukan?
Ja…
Det er ret mange, der leder efter mig.
Og der kommer nok flere.
Og så kan jeg ikke helt slippe tanken om, at de…
At de måske kan komme her.
Du passer dit arbejde.
Så passer vi vores.
-Hej, Gunnar. -Hej.
Og det gode samarbejde mellem den tyske og norske ordensmagt
er vigtigt, hr. Marthinsen, så vi sammen man kvæle terrorvirksomheden.
Ja.
Fik du alt ud af ham, som han vidste?
Det er umuligt at vide.
Jo, det kan man godt vide.
Strammer man sig an, synger de som kanarier.
-Undskyld mig et øjeblik. -Selvfølgelig.
Kom med.
Er her ikke lidt koldt?
Hvad?
Hvad hedder din chef? Din leder?
Hans fulde navn.
Gunnar.
Vi skal have efternavnet.
Sønsteby.
-Gunnar Sønsteby? -Ja.
Sådan, ja.
Værre var det ikke.
-Beklager afbrydelsen. -Nej, det er fint.
Jeg kan afsløre, at ventetiden
virkelig var det værd.
GUNNAR SØNSTEBY 200.000 KR. BELØNNING
Holdt.
Papirer, tak.
Okay. Passér.
Kom bare ind, Sønsteby.
Nej, for fanden.
Stop!
LEUCHARS, SKOTLAND - 1943
''Kjakabråten.''
Der er du jo.
-Hej. -Godt at se dig.
At lige måde.
Det er på tide, at du kom hertil.
-Ja, og jeg vil tilbage hurtigst muligt. -Ja. Tag nu en ting ad gangen, Gunnar.
Erling Fjeld.
De har bedt om at tale lidt med dig.
Javel?
Jeg sagde ellers, du er pålidelig, men de nægter godt nok at give sig.
Hr. Fjeld.
Forklar det en gang til, hr. Fjeld.
Hvorfor overlevede du, når så mange af dine kontakter er døde?
Nogle af os mener, at det er nær umuligt.
Er noget umuligt, plejer der at være åbenlyse forklaringer på det.
-Hvad antyder De? -Intet, hr. Fjeld.
Det ved De bedst selv.
Jeg er en grundig mand.
Ganske få kan være så grundige på sigt.
-Hvad skal jeg sige til det? -Men det kan De så?
Jeg siger ikke, at jeg er bedre end andre,
men jeg planlægger fremadrettet alle de timer, jeg er vågen.
-Det gør alle. -Det gør alle.
-Gid det var sandt. -Så der er ikke tale om held?
-Jo, held og god planlægning. -Drikker De alkohol?
Ikke siden krigen startede. Det er ikke produktivt.
-De tager intet for nerverne? -Nej.
-Og kvinder? -Hvad med dem?
Kan De lide dem? Nogle foretrækker mandligt selskab.
-Selvom det er chokerende. -Jeg kan lide kvinder.
Hvor mange kvindelige bekendtskaber har De?
Cirka fem.
-Og hvor mange har De været i seng med? -Det er meget personlige spørgsmål.
Svar nu bare.
Ingen kvinder, siden krigen startede.
Det finder jeg svært at tro, hr. Fjeld.
-Beklager, men det er ikke mit problem. -Gør De noget for at dulme nerverne?
Ja.
Jeg planlægger og forbereder, som jeg jo har forklaret.
Sådan beroliger jeg nerverne.
Du er nok træt af lokalet her.
Jeg beklager på vegne af mine folk, men vi måtte være sikre.
Du lader til at være en af de sjældne og fantastiske personer,
der kan opnå ting, andre ikke kan.
Vi er ret imponerede.
Held og lykke med træningen.
GODKENDT TIL TRÆNING
Efter nogle måneders oplæring i Skotland, drog jeg tilbage til Norge.
Jeg følte mig klar til at påtage mig større aktioner.
Men først skulle jeg møde den nye leder af modstandsbevægelsen.
Jens Christian Hauge.
Jeg fik fat i æg til morgenmad.
Du får en tår af min mands opfindelse.
Okay.
Han mente, det hjalp mod alt.
Bortset fra en svulst i hjernen, skulle det vise sig.
-Ja… Kondolerer. -Tak.
Lad os nu ikke fordybe os i alt det dystre.
Det er vigtigt at nyde det lidt ind imellem.
På trods af alt, der foregår.
-Hvornår var det, han skulle komme? -Han kommer.
Danser du?
Nej.
Man skal huske at ånde, selvom der er krig.
Lad os tage en ting ad gangen.
Mener De det?
Danser du ikke, får du ikke mere mad hos mig.
Javel.
-Har du ikke danset før? -Jo, jo.
-Okay. -Absolut.
Så lægger du højre hånd på min skulder.
Og den anden hånd her, og så fører jeg.
Nu.
Jeg kan ikke danse med et bræt. Træk nu vejret.
Ind gennem næsen.
Ud gennem munden. En gang til.
Så prøver vi igen.
På tre.
Højre.
To, let, let, to.
Sådan ja, godt.
Husk at trække vejret.
Velkommen.
Hr. Hauge.
-Kaffe? -Ja tak.
-Jeg prøver at lære 24 at trække vejret. -Javel.
Er du fyldt 25?
Ja.
Du bliver måske ikke meget ældre.
Har du tænkt på det?
Det kan jeg leve med.
Hvordan vil du reagere på tortur?
Det ved jeg ikke.
Det er det eneste rette svar.
Vi to skal arbejde sammen.
-Vi har noget, der haster. -Okay.
Quisling og Marthinsen vil tvangsindkalde norske mænd til at kæmpe for tyskerne.
Sende dem til Rusland som kanonføde.
3000 unge skal stille på arbejdskontoret i morgen.
Inden solopgang skal stedet være en brandtomt.
Akersgata 55, det er her.
En tom bygning, der er lukket om natten.
Og vi skal sprænge et arkiv, ikke en karre.
-Gregers, otte-ti kilo? -Ja, ti måske?
Max. Jeg talte med Selvaag. Hent våben hos ham.
Ja.
Tallak, du rekognoscerer Akersgata.
Vi mødes her klokken syv.
Ja, jeg har et lille udvalg. Se dem her.
Akersgata 55, værsgo.
Alt skal være tjekket, før vi mødes klokken syv.
Ja.
Hvad sagde jeg?
Du sagde, at jeg og… og Max…
Tallak, det går jo ikke.
Jeg smilede til hende, for vi er på café.
Er det nu forbudt at smile til folk?
Nogle af os andre føler ting.
Okay, så smil du bare.
Når du er færdig, så tag tilbage til Akersgata.
Der kom jeg jo lige fra.
-Nøglen, jeg gav dig? -Ja.
Tjekkede du, om den passede?
Så er vi klar.
Okay.
18. MAJ 1944
Nøglerne?
Her er fint.
Der er folk her.
Vi gennemfører.
Hej. Kan jeg hjælpe?
Hvad foregår her?
Vi arbejder over. Der er et stort indryk i morgen, så…
-Hvad med jer? -Vi skulle tjekke ventilationen.
Det er fint. Luften bliver lidt tung her, så…
-Det fikser vi. -Tak.
Ved du hvad…
Når jeg ser unge som jer være uvirksomme i tider som disse,
ved du så, hvad jeg tænker?
Jeg tænker "fandeme nej".
Havde jeg været ung, havde jeg gjort alt for at smide de skide svin på porten.
Jeg får lyst til at banke dig. Så ærlig må jeg nok have lov at være.
-Vi er på arbejde, men ellers tak. -Max.
Ja, ja.
Jeg tager en slurk.
Fint.
-Tak, som byder. -Jovist.
Fandens til opgave da.
Ja.
Skal jeg sige dig en ting?
Kunne jeg stadig løbe, så havde de fandeme set lidt af hvert…
I gamle dage var der ikke et menneske, der kunne løbe fra mig.
Sej var jeg nemlig også, ser du.
I 1905 løb jeg jo frem og tilbage til Drammen i løbet af en nat.
Det var en dame dernede, forstår du. Sådan laver de dem ikke længere.
Dengang var der meget at holde i.
Dengang drak de mælk, ser du.
Hallo.
Hallo! Hej!
Det er sådan, at bygningen springer i luften om lidt, så alle må ud af vagten.
Mig først!
Hun var godt nok mageløs.
Den 3. eller 4. juli, eller var det i juni? Jeg kan huske…
Der var det frem og tilbage til Drammen på én nat.
4. juli, nej.
Kom hellere væk, kammerat.
-Hvad sagde du? -Kom væk!
-Kom så væk! -Okay.
Og hvad tror I, der stod i aviserne dagen efter?
Rigtigt. Ingenting.
Det, der står i aviserne, er, som det er, fordi dem, der laver dem,
bestemmer, hvad der skal stå, og hvad der ikke skal stå.
Så under krig duer aviserne kun til at tænde op med og intet andet.
Det er Marthinsen.
For satan i helvede!
Fandens.
Gustav Sønsteby?
-Ja. -Du skal følge med os.
Et øjeblik.
Han er blevet sendt til Grini.
De kender dit navn.
De ved, hvem du er.
Vi vidste, at dette her kunne ske.
Tag dem, så du altid har dem med dig.
De må ikke tage dig i live.
Tyskerne kender til lejligheden.
Okay. Jeg tager videre.
Tak.
Mange tak.
Legitimation.
Også rygsækken.
Tjek den.
Hvor er De på vej hen, Fjeld?
Arbejde.
Hvad arbejder De med?
Forsikring.
Hvad siger du? Forsikring?
Hav en god dag.
Tak.
Afsted med dig.
Genkendte de dig ikke?
Heldigvis er jeg almindelig.
Meget er du, Gunnar, men almindelig er du ikke.
Overvejer du nogensinde, hvad du vil, når det er overstået?
Nej.
Hvorfor ikke?
Det kan jeg ikke tænke på nu.
Jeg vil leve i et frit land. Alt andet må vente.
Hold lav profil et stykke tid.
Jeg siger bare, at det er klogt at holde lidt lav profil.
Ja, det er nok klogt.
Hvad er der?
Jeg har…
…truffet… truffet en.
Hvad mener du?
En dame?
Jeg ved, at det ikke huer dig, men…
…den slags sker jo.
Jeg har styr på det.
Hvad betyder det?
At jeg har tænkt nøje over, hvad jeg gør, hvis jeg bliver taget.
At jeg ved akkurat, hvad jeg skal gøre.
Ingen bliver taget.
Kongsberg våbenfabrik.
850 nordmænd tvinges til at producere svenske Bofors-kanoner til tyskerne.
De allierede bomber, selvom det koster civile liv.
Kongsberg centrum bliver ødelagt.
Vi har en bedre idé, men den er risikabel.
I skal ind på fabrikken.
Tyskerne bevogter den,
men det burde være muligt at gøre det, når de går en runde.
-Hej. -Hej.
-Hvor er grejet? -Hvilke grej?
-Sprængstofferne. -De er jo derinde.
Inde i hvad?
På fabrikken.
Jeg har smuglet over 70 kilo sprængstoffer ind.
-Hvem gav besked på det? -Vi vurderede, at det var en god idé.
Så vi skal forbinde alt på fabrikken?
Ja.
Planen var at gøre alt klar, før vi går ind.
Nu skal vi bruge mindst ti minutter længere derinde.
Så længe, som en runde tager vagterne.
Ja.
Skal vi gå i gang?
-Jeg har nøglen. -Ja, men det vil vi ikke have, at de ved.
Ti minutter.
Fem minutter.
Bliv nu færdige!
Tre minutter.
Ræk mig lunten. Vi har ikke tid.
-Vi skal ud nu! -Jeg skal antænde lunten.
-Kom nu! -Ja.
Her!
Legitimation, tak.
Stig ud.
Godt. Alt i orden.
Kør videre.
Men det var… De var ikke særligt imponerede over det.
Ny regel!
Fra nu af vil jeg ikke se snerten af alkohol før eller under en aktion.
Efter en aktion, når alle er i sikkerhed, er det en anden sag.
Udtrykker jeg mig klart nok?
Går det godt?
De vil have mig til London.
-Ved du, hvad de vil? -Nej.
Ingen letsindighed, mens jeg er væk.
Det ved vi. Vi passer på.
Ja.
Gunnar?
Jøsses.
-Det er længe siden. -Mon ikke.
Det er Annlaug.
Hej.
-Gunnar. -Annlaug.
-Hyggeligt. -Gunnar og jeg voksede op sammen.
Vi plejede at tage på ture til fjeldet… Ja, før alt det her.
Hvordan har din far det?
Han skal nok klare sig.
Jeg troede, du arbejdede for din far?
Ja, det blev lidt noget rod.
Nu er jeg… mellem to jobs, siger man vist.
Sådan kan det gå.
Det er svære tider.
-Er du på rejsefod? -Nej, det er bare arbejde.
-Bylivet? -Det kan man godt sige.
-Det var godt at se dig. -I lige måde.
Vi ses.
Det gør vi.
Tak.
Jamen, goddag.
Deres Majestæt.
Og hvad hedder De så i dag?
Erling Fjeld?
Harald Sørensen. Elektromontør for Grefsen.
-Deres Kongelige Højhed. -Jeg må desværre videre.
Jeg ville blot lige hilse på Dem.
-Det er en ære. -Ditto.
Nyd frokosten.
Skal vi?
Jeg tog mig den frihed at bestille for os begge.
Tak, Deres Majestæt. Det ser godt ud.
God appetit.
Jeg hører, at De udretter store ting hjemme i Oslo.
Tak. Jeg vil gerne tilbage og udrette mere.
Nej, ved De hvad?
De trænger sgu mere til det her, end jeg gør, min dreng.
Hjertelig tak.
Og det er klart, at De skal tage hjem igen.
Og fanden tage mig. De skal fortsætte med at lave så meget skade, som De kan.
Det møde vil jeg aldrig glemme.
Det var, som om kongen beordrede mig til at feje djævlene ud ad landet.
Men før jeg rejste hjem igen, fik jeg endnu en besked.
Det var nemlig Tallak og Gregers.
De fik kontakt med to tyske desertører fra Luftwaffe.
Eller de troede, de var to tyske desertører.
Gregers døde på stedet.
Tallak blev skudt i ansigtet…
Han blev bragt til krigslazarettet.
Havde jeg været i Oslo, var det møde ikke fundet sted.
Det havde ikke fået lov at finde sted, men jeg var der ikke.
Ingen af os ved, hvordan man reagerer på tortur.
Knækker du…
…og stikker alle, du kender omkring dig?
Ingen vil havne i den situation, hvis det kan undgås.
Og nogle gange kan det undgås.
Men det koster.
Dine nye ordrer.
ORDRE TIL NR. 24
HENRETTELSER
Ja, jeg har hørt, at jer i modstandsbevægelsen
af og til var nødt til at tage livet af nordmænd?
Ja.
Og har du gjort det?
Har du oplevet krig?
Nej, det har jeg ikke, men mine forældre har.
Så formoder jeg, at dine forældre forstår, hvad jeg taler om.
Og til jer alle, vil jeg sige, at jeg håber, I slipper for at forstå det,
så længe I lever.
For der sker det i krig, at nuancerne forsvinder. Alt er enten/eller.
Og pludselig gælder der helt andre regler.
I løbet af krigen mistede jeg otte af mine nærmeste venner
på grund af tyskerne.
Men hvordan ville du reagere, hvis dine venner blev stukket?
Det ville jeg ikke kunne lide.
Nej.
Men har du gjort det?
Andre spørgsmål?
Det er de værste.
De er alle sammen nordmænd.
Marthinsen er landets mest nidkære nazist, men han kræver mere tid.
Vi kan starte med ham her. Han er omtrent lige så slem.
Han er ansvarlig for, at flere af vores har bødet med livet.
Læg an!
Fyr!
Jeg kan spørge nogle andre, hvis du synes, det er vanskeligt.
Vi sætter ikke andre til den slags uden selv at kunne gøre det samme.
Jeg tager ham.
Så tag nogen med dig.
Det er en ting, vi må være enige om.
Alt dette her bliver mellem dig og mig,
nu og for evig tid.
Hvem, der tog hvem, hvor og hvornår, det tager vi med os i graven. Enig?
Undskyld?
Jeg så Dem komme ud fra nummer et.
Bor De der?
Ja.
Og trives De?
Hvorfor det?
Ville De mene, at det er et rart nabolag?
Absolut.
Gode naboer?
Det varierer en del.
Især nu for tiden.
Hvad mener De med det?
Har De måske en nabo, der ikke er så rar?
Det kan man godt sige.
Hvor tæt på ham bor De?
Gunnar.
Det er ham.
Og sådan.
Læg nu bare et kort.
Det var frækt.
Mange tak.
Selv tak.
Vent!
Tak skal I have.
Ja.
Har ting, der skete under krigen, naget dig bagefter?
Altså under krigen levede jeg så ekstremt, som man kan,
så mit hoved fandt aldrig hvile, og jeg lod vældig lidt trænge ind.
Havde jeg gjort det, havde jeg været færdig.
Men jeg tænkte mere på,
at I i modstandsbevægelsen tog livet af nordmænd.
Ja, det har vi været lidt inde på allerede.
Ja, men du svarede ikke ordentligt.
Det skete åbenbart…
…82 ganger i løbet af krigen.
Nu har jeg ikke talt efter, men det stemmer sikkert.
Vi tog kun dem, der var overbeviste nazister.
Og dem, der var ved at gøre noget, der gjorde, Norge aldrig kunne blive frit.
Så var der ligesom ingen nåde?
Nej.
Tag nummer to.
Ja.
Jeg havde nok byttet om på dem.
Astrup og Finn Kaas… Jeg ved ikke…
-Det er den yngste, som eventuelt… -Okay.
Overvejede I aldrig en løsning uden vold?
Uden vold?
Ja.
Gandhi?
-Har du hørt om ham? -Gandhi kæmpede ikke mod nazister.
Uden vold er jo fint.
Bevares.
Men det fungerer ikke,
når dit land er besat af folk med foragt for mennesker.
Det er netop det, det gør.
Så kan du og jeg tales ved, hvis der bliver krig igen,
mens vi begge lever.
-Vi tales ved, hvis der bliver krig. -Ja.
Lad os gå videre til kaptajn Linge og hans kompagni.
For i kompagni Linge var der vældig mange fra Rjukan.
Ja?
Havde alle, der blev likvideret, gjort noget utilgiveligt?
Ja.
Det fik af og til store konsekvenser.
Som for eksempel Karl Marthinsen?
Hvad angår Marthinsen, så var sagen ganske enkel.
Ja, så følger vi bare Blindernveien ned. Han plejer at køre hele vejen…
Op over her. Vi gemmer os.
Selvaag, kan du hjælpe mig?
Han stod for gennemførelsen af holocaust i Norge.
Han sendte de norske jøder i koncentrationslejre.
Man kan antageligt kalde ham den største massemorder i nyere norsk historie.
Så han skulle dø.
Hvordan gik det med knægten? Vandt han skiløbet?
Tak, fordi du spørger, men det er i dag.
Det er sandt, det er i dag. Så må du ønske ham held og lykke.
Tak for det.
Det er pokkers koldt i dag.
Hvor mange liv synes du, det var værd at ofre
bare for at tage livet af Marthinsen?
Da vi skød Marthinsen, tog tyskerne hævn. Det er sandt nok.
Og repressalierne var så store,
at vi undlod at dræbe og skyde de næste på listen.
Men i løbet af to dage blev der skudt 28 nordmænd på fæstningen.
Deriblandt mange af vores folk…
…og også nogle tilfældige stakler.
Var det det værd?
Det er umuligt at svare på.
Hvad er friheden værd?
En i min familie blev skudt af modstandsbevægelsen.
Javel. Det gør mig vældig ondt.
-Ved du, hvad han havde gjort? -Det er uklart.
Noget med, at han stak nogen.
Ja. Det var der en del af under krigen.
Jeg havde håbet, du måske vidste noget om det?
Javel. Hvad hed han?
Erling Solheim.
Vi har modtaget et brev.
Vores postfolk opsnappede brevet, der er stilet til statspolitiet.
Afsenderen tilbyder oplysninger, så du og andre pågribes.
Brevet nævner dig og flere omkring dig.
Han tilbyder at identificere jer.
Nej, desværre. Det navn får ingen klokker til at ringe.
Til statspolitichefen i Oslo.
Jeg er i den seneste tid kommet i kontakt med personer,
der udfører sabotage og anden illegal virksomhed.
Men så må jeg bare… gå videre… Prøve at…
Men tak for dine spørgsmål.
Og jeg har hørt og læst så meget om de bestialske handlinger,
som den såkaldte Heimefronten udførte.
Ham Solheim skal væk, før han prøver at kontakte Gestapo igen.
Tager du dig af det?
Ja.
Jeg tror, at friheden er næsten alt værd.
Og derfor er krig så ubønhørligt hård,
at fronterne bliver umulige at overvinde.
For det er frihed…
…eller død.
Skriftligt vil jeg helst ikke give for mange oplysninger,
men jeg kan nævne, at jeg har information om Sønsteby,
Haugland og Helberg, som jeg ved, I er interesserede i.
Jeg vil ikke indblande politiet, da de ikke er til at stole på.
Kan det mon lade sig gøre at sende mig en rejsetilladelse til Oslo,
for så kommer jeg omgående.
Ærbødigst, Erling Solheim.
Må jeg tale med jer to?
Fy for fanden!
Fra Rjukan.
Kender du ham?
I tager en Stapo-bil.
Rejser i civilt tøj. Her er tjenestebeviset.
Solheim er arbejdsløs p.t. Han bor på denne adresse.
Sam Eydes Gate.
Tak ham pænt for brevet. Bed ham om at komme til Oslo til afhøring.
Sig, at Stapo er vældig taknemmelige for ulejligheden,
og at belønningen på 200.000 venter på ham.
200.000?
Det er vel derfor, han gør det.
I tager ham med ud ad byen…
…og så skyder I ham.
Ind i receptionen.
Ind i receptionen. Stille!
Ud!
Erling Solheim?
Alarm!
Ud! Kom så, Ud!
Kom nu!
Ud!
Jeg ved ikke med jer, men jeg skal altså pisse.
Indså han…?
Nej.
Okay.
Godt.
Vi er fri! Der er fred!
I Norge er glæden enorm, og den genfødte frihed fejres
i disse hektiske dage.
Vi har jublet i forårets gry med al længsel og håb,
som alle kvinder og mænd har båret i deres hjerte.
Retfærdigheden sker fyldest.
Den foragtelige håndfuld forrædere, der faldt egne landsmænd i ryggen…
Hr. Quisling, det er Halvor Rivrud.
Han sad i Dachau og Mauthausen.
Jeg synes, De skal lytte lidt til ham. Jeg vil ikke høre et ord fra Dem.
-Hvor godt. -Ja, det var fantastisk.
Hej.
Vil du mon signere den for mig?
Ja.
Gerne.
Hold da op…
Du er altså interesseret i det her?
Ja.
Jeg håbede, du vidste noget om oldefars bror.
Nej, desværre. Jeg…
Der skete så meget dengang, så…
Ja.
Beklager.
Det forstår jeg.
Men tak alligevel.
Selv tak.
Jeg har fem skuffer i hovedet.
De tre øverste åbner jeg tit.
Den fjerde langt sjældnere.
Den nederste skuffe lukkede jeg 8. maj 1945
og har aldrig åbnet den siden.
Derfor har jeg overlevet i alle de år.
Det gik godt for overraskende mange af os.
Men for nogle var det for svært.
Andreas begyndte at drikke på befrielsesdagen.
Alle vidste, hvem han var. Ingen bar i Oslo lod ham betale for noget.
I 11 år gik han fra bar til bar.
Andreas skød sig selv i 1965.
Det anede mig, han ikke havde det godt,
men jeg forstod ikke dengang, hvor skidt det stod til.
Det har plaget mig i 50 år.
Første gang jeg mødte Gunnar…
-Var det i '98, Gunnar? -Ja.
Gunnar Sønsteby (1918-2012) blev aldrig anholdt af tyskerne.
Han udførte mere end 20 sabotageaktioner under krigen.
Han er den højest dekorerede nordmand
og har som den eneste modtaget krigskorset med tre sværd.
Gunnar giftede sig i 1953 med sin kære Anne-Karin.
Trods svigtende helbred bedrev han omfattende foredragsvirksomhed
frem til kort før sin død.
Han brugte 70 år på at hjælpe folk, der kæmpede med eftervirkninger af krigen.
94 år gammel tog Gunnar en taxi til Diakonhjemmet i Oslo
og lagde sig i en ledig seng.
Han havde udrettet, hvad han skulle.
ANGIVERBREV
På Norges Hjemmefrontmuseum er en kopi af brevet fra Erling Solheim.
Gunnar Sønsteby understregede, at øvrige medlemmer af familien Solheim
var anti-nazister og kendt som "gode nordmænd".
Tekster af: Helle Kaiser-Nielsen