‫"יש בראשי חמש מגירות.‬
‫"את שלוש המגירות העליונות אני פותח‬ ‫כל הזמן. את הרביעית, פחות.‬
‫"את המגירה התחתונה סגרתי‬ ‫בשמונה במאי, 1945, ולא פתחתי אותה מאז."‬
‫- גונאר סונסטבי -‬
‫- רוקאן -‬
‫- סיפורו של מס' 24 -‬
‫היי. אנחנו מוכנים.‬ ‫-כן.‬
‫תחבר את המיקרופון?‬ ‫-כן. מיד נגיע.‬
‫כן. תודה.‬ ‫-טוב.‬
‫מוכן, גונאר?‬
‫כן.‬
‫אני מוכן.‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-כן, אני בסדר.‬
‫זה חולף אחרי זמן מה.‬
‫ברוך הבא.‬ ‫-תודה.‬
‫פטר.‬ ‫-היי, ברוך הבא.‬
‫פטר. נעים מאוד.‬ ‫-היי.‬
‫טוב, אתם מצפים לזקנים?‬
‫בואו נדבר על…‬
‫ערכים.‬
‫- רוקאן -‬
‫- רוקאן, 1937 -‬
‫אלו זיבולים.‬
‫מה?‬
‫- שרפת ספרים מעוררת חשש בין-לאומי -‬
‫שרפת ספרים?‬
‫אבי נתן לי ספר לפני כמה ימים.‬
‫איש בשם לנגהוף כתב‬ ‫על חייו במחנה עבודה גרמני.‬
‫הם בטח ישרפו את הספר הזה.‬
‫מחנה אסירים?‬
‫כן, הוא מספר שכלאו את אלו‬ ‫שהתנגדו למשטר במשך שנים.‬
‫קומוניסטים?‬
‫כל מיני אנשים, נראה לי.‬
‫שמו "חיילי ביצת הכבול".‬
‫קון מוכר אותו בחנות שלו.‬
‫או שתוכל לשאול ממני.‬
‫אני יכול להבין את הצורך‬ ‫להשגיח על הקומוניסטים.‬
‫זה אותו דבר כאן.‬
‫אם לא, כולנו נגיע למוסקבה.‬
‫אתה לא שומע את עצמך, ארלינג.‬
‫מותר לאנשים להחזיק בדעותיהם?‬ ‫-כן.‬
‫כן.‬
‫הקומוניזם הוא לא העניין.‬
‫לא אמורים לכלוא אנשים בגלל הדעות שלהם.‬
‫כן, אבל הבנת למה התכוונתי.‬
‫לא, לא הבנתי.‬
‫המדורה מוכנה.‬
‫כן, תעמיד אותו.‬
‫למדתי באותו בית ספר כמוכם‬ ‫לפני יותר מ-70 שנה.‬
‫חיינו בדמוקרטיה.‬
‫אבל אז הרגשנו שהיא הולכת ומצטמצמת סביבנו.‬
‫אתם מרגישים בטוחים?‬
‫טוב. כי גם אני הרגשתי בטוח.‬
‫והחברים שלי‬
‫הרגישו בטוחים גם הם,‬
‫עד שלא היינו בטוחים יותר.‬
‫חשבנו שהמלחמה מאחורינו.‬
‫אבל אז הבנו לפתע שחיינו בין מלחמות.‬
‫והגרמנים פלשו בתשעה באפריל, 1940.‬
‫הם נזקקו ל-800 חיילים בלבד‬ ‫כדי לכבוש את אוסלו.‬
‫פי שניים מאלו שנוכחים כאן.‬
‫במלחמה, עליכם להחליט‬
‫אם לקבל את המצב שאתם נמצאים בו.‬
‫לאפשר לו להיהפך לשגרה החדשה הרגילה‬ ‫או לעשות משהו,‬
‫ולהסכים לסכן הכול.‬
‫המשכתי ללכת לעבודה.‬
‫אבל התקשיתי להתרכז.‬
‫כולם לצאת!‬
‫כולם, מהר!‬
‫אני רואה שלא קל להפחיד אותך.‬
‫סונסטבי.‬
‫אני מודה שזה מעורר קצת את הצורך להתריס.‬
‫באיזו רמה של התרסה מדובר?‬
‫די גבוהה.‬
‫יש לנו קבוצה קטנה‬ ‫ודיברנו על האפשרות ללכת למארקה.‬
‫תרצה אולי להצטרף אלינו?‬
‫- סנדרמוסן -‬
‫מה עוד יכולנו לעשות?‬
‫היינו חייבים לנסות להילחם.‬
‫קח, סונסטבי.‬
‫כן.‬
‫הגרמנים הגיעו כבר לכל פינה.‬
‫רוצו!‬
‫זה היה חסר טעם.‬
‫תסתדרו בשורה!‬
‫לא היה לנו סיכוי.‬
‫קח!‬
‫לא היינו מוכנים בכלל.‬
‫הבטחתי לעצמי שלעולם לא אהיה‬ ‫כל כך לא מוכן שוב.‬
‫חליתי בדלקת ריאות ובסינוסיטיס,‬
‫ואמרו לי שעליי לנוח במשך שנתיים.‬
‫אומרים שהבריאות היא הדבר החשוב ביותר.‬
‫- רוה"מ קוויזלינג מסביר -‬
‫זה לא נכון.‬
‫השלום והחופש חשובים יותר.‬
‫אבל אחרי חודשיים, פגשתי עוד בחורים כמוני.‬
‫כאן לונדון.‬
‫בימים אלו, רבים בנורווגיה חושבים ודאי,‬ ‫"האם האומץ יחזיק מעמד,‬
‫"או שמא נוותר?"‬
‫נוט האוגלנד, שהכרתי מרוקאן,‬
‫ומקס מאנוס,‬
‫אנדראס אובר,‬
‫גרגרס גראם,‬
‫וטלאק, אדוורד טלאקסן.‬
‫הרקע שלי כרואה חשבון היה מועיל.‬
‫נהפכתי לארלינג פיילד,‬
‫גונאר ליר,‬
‫הארלד סורנסן.‬
‫המאפייה בגרונלד בניהולה של ריידון אנדרסן‬
‫הייתה המטה שלנו.‬
‫להדפיס עיתון זה טוב ויפה,‬ ‫אבל רצינו לעשות יותר.‬
‫חברי ממשלת נורווגיה ברחו ללונדון.‬
‫שמעתי שהיה להם נציג‬ ‫בצירות הבריטית בשוודיה.‬
‫- נורווגיה - שוודיה -‬
‫רציתי לפגוש אותו.‬
‫- הצירות הבריטית, סטוקהולם -‬
‫אנחנו צריכים להקים רשת באוסלו.‬
‫אני מבין.‬
‫אבל אם תעדיף לנסוע לאנגליה‬ ‫ולעבור הכשרה בחבלה,‬
‫נוכל לשלוח אותך לשם.‬
‫תודה, אבל אני יכול להישאר באוסלו.‬ ‫-בסדר.‬
‫שם הקוד שלך הוא…‬
‫מס' 24.‬
‫בבקשה.‬
‫המשימה הראשונה שלך.‬
‫- בנק נורווגיה -‬
‫- אוגוסט 1942 -‬
‫פורפנג.‬ ‫-ארלינג פיילד.‬
‫איבר תיידמנסן ביקש ממני להיפגש איתך.‬
‫כן.‬
‫במה מדובר?‬
‫הממשלה הנורווגית בלונדון שלחה אותי לבקש‬
‫השאלה של גלופות להדפסת שטרות.‬
‫אתה רוצה לשאול את גלופות ההדפסה‬ ‫של השטרות הנורווגים?‬
‫כן.‬
‫צריך כסף כדי להתנגד, כפי שאתה בטח מבין.‬
‫נזדקק גם לדוגמית של הנייר.‬
‫מיס לוברג?‬
‫תודה על השיחה המעניינת.‬
‫מה אתה צריך כדי לבטוח בי?‬
‫הפגישה הסתיימה.‬
‫מיס לוברג תלווה אותך החוצה.‬
‫מר פיילד?‬
‫מר פיילד.‬
‫הנכדים שלך ידברו גרמנית.‬
‫מה אמרת?‬
‫אתה מבין שהנכדים שלך‬ ‫ידברו גרמנית אם לא נפעל?‬
‫זאת ההזדמנות שלך‬ ‫לבחור בצד הנכון של ההיסטוריה.‬
‫מאין לי לדעת שאתה מייצג את הממשלה?‬
‫איך אוכל להיות בטוח?‬
‫אתה חייב לבטוח בי.‬
‫קל לך להגיד.‬
‫אם משהו ישתבש, יירו בי.‬
‫ובמנהל הבנק, ובחברי הדירקטוריון.‬
‫זה נכון לגבי כולנו.‬
‫אם אתה אכן מי שאתה טוען,‬
‫תגיד ל"קול מלונדון"‬
‫לשדר את זה ברדיו.‬
‫ואז אסכים לשקול זאת.‬
‫- הכמיהה הנצחית -‬
‫כאן לונדון.‬
‫בימים כאלו, חשוב לשמור על מורל גבוה.‬
‫להלן 16 הודעות מיוחדות.‬
‫אחת, אדם שאפשר לבטוח בו.‬
‫שתיים, אגרוף אוחז חנית.‬
‫שלוש,‬
‫הכמיהה הנצחית.‬
‫ארבע, להיראות כמו בית ספר.‬
‫חמש…‬
‫אני מקווה שאתם יודעים מה אתם עושים.‬
‫יש לכם עד חמישי בערב.‬
‫לאן נוסעים היום?‬
‫לקונגסווינגר. אני צריך‬ ‫להעביר חבילה לשוודיה.‬
‫זה הגיע.‬
‫רייכסקומיסר טרבובן וראש הממשלה קוויזלינג‬
‫שומרים על הפלוגה.‬
‫תחת פיקודו של קפטן מקסוויק,‬ ‫הפלוגה חצתה את אוסלו.‬
‫בקונגסווינגר הושלם המסלול‬ ‫להכשרת מפקדים של ההירדן.‬
‫המפכ"ל מרטינסן חילק כתבי מינוי‬
‫למפקדים החדשים ולמפקדי היחידות הבכירים.‬
‫הוא גרוע יותר מקוויזלינג.‬
‫אחר כך הם חגגו בצניעות.‬
‫מרטינסן היה מפכ"ל שירות הביטחון,‬ ‫והמנהיג הבכיר בהירדן.‬
‫הוא אפשר לאנשיו לענות נורווגים.‬
‫הנאצים הנורווגים‬ ‫היו גרועים יותר מהגרמנים לפעמים.‬
‫לא הצלחתי להבין איך בני ארצנו‬
‫בחרו לשתף פעולה‬
‫עם אלו שכבשו אותנו.‬
‫היה קשה לדעת במי אפשר לבטוח.‬
‫הממשלה בלונדון הייתה זקוקה‬ ‫לעיניים ולאוזניים באוסלו.‬
‫אני מוניתי למנהיג הארגון הקטן שלנו.‬
‫אספנו מידע והברחנו אותו לשוודיה.‬
‫משם, הוא נשלח ללונדון.‬
‫- סודי ביותר -‬
‫אבל בגסטפו גילו‬ ‫על תנועת ההתנגדות ההולכת ומתרחבת.‬
‫אנשינו נעצרו בכל רחבי הארץ.‬
‫הגרמנים רצו לעצור את האחראים.‬
‫תסובב אותו.‬
‫הורנבק לא יכול לקחת את זה לקונגסווינגר?‬
‫אנדראס צריך לדבר איתך.‬
‫הוא אמר…‬
‫מה קרה?‬
‫הגרמנים החדירו שמן רותח‬ ‫לפי הטבעת של קריסטיאן,‬
‫אחיו של אנדראס.‬
‫הוא נשרף מבפנים.‬
‫היי, אנדראס.‬
‫אני מצטער על קריסטיאן.‬
‫הוא היה מעולה.‬
‫כן, נכון.‬
‫אילו אנשים עושים דבר כזה?‬
‫מי עושה דבר כזה?‬
‫כולנו נבין אם תרצה לעזוב.‬
‫לעזוב? אני לא עוזב.‬
‫אני רוצה לעשות את הדברים הקשים. אתה מבין?‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫היא כאן.‬
‫כן.‬
‫היי.‬
‫קרוג.‬
‫גודרון קולט.‬
‫קרוג?‬
‫שמך פיילד, לא?‬
‫קרוג, פיילד, חמישה כיסים, אחד לכל אחד.‬
‫צריך רק לזכור את זה.‬
‫את מארגנת דברים?‬
‫כן, אפשר לנסח את זה ככה.‬
‫אתה צריך גישה לכמה דירות?‬
‫כן.‬
‫למה כל כך הרבה?‬
‫אני לא ישן באותו מקום פעמיים.‬
‫גברת קולט נתנה לי גישה לרשת של דירות.‬
‫פעלתי לפי ההיגיון הגרמני.‬
‫הם עבדו כל יום בחריצות ובשיטתיות‬ ‫כדי לאתר אותנו.‬
‫הגרמנים נהגו בדרך כלל לאסוף אנשים‬
‫בין שש לארבע בבוקר.‬
‫משום כך קמתי כל יום ב-3:30.‬
‫תוך כמה דקות יצאתי לרחוב,‬ ‫ופעמים רבות הלכתי ליער‬
‫כדי לישון עוד כמה שעות‬
‫לפני שחזרתי העירה.‬
‫נפתח שוב מחר.‬
‫סגור.‬
‫תודה, גברתי.‬
‫הריח כאן נפלא.‬
‫אני יכול...?‬
‫ריידון?‬
‫בבקשה.‬
‫תביא את האסירים.‬
‫את הראשון.‬
‫את יודעת מי זה?‬
‫הביטי בו.‬
‫הבא.‬
‫ואותו?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫את בטוחה?‬
‫לא.‬
‫לא אמרתי כלום.‬
‫שום דבר.‬
‫בסדר.‬
‫ראיתי רבים משלנו.‬
‫ראיתי את סולנורדל.‬
‫לא בטוח שהוא יחזיק מעמד.‬
‫הם יעשו הכול‬
‫כדי לגלות מה שמך.‬
‫בסדר.‬
‫- רוקאן -‬
‫מה אתה עושה בימים אלו?‬
‫אתה לא רוצה לדעת.‬
‫אבל השגת אישור נסיעה לרוקאן?‬
‫כן.‬
‫הרבה אנשים מחפשים אותי.‬
‫ויהיו עוד רבים.‬
‫אני לא יכול שלא לחשוב שהם…‬
‫שהם עלולים להגיע אליכם.‬
‫עליך לעשות את החלק שלך.‬
‫אנחנו נעשה את שלנו.‬
‫היי, גונאר.‬ ‫-היי.‬
‫למען שיתוף פעולה טוב‬ ‫בין רשויות החוק הגרמניות והנורווגיות,‬
‫חשוב שנעצור ביחד את הטרור, מר מרטינסן.‬
‫כן.‬
‫חילצת ממנו כל מה שהוא ידע?‬
‫אי אפשר לדעת.‬
‫לא נכון. צריך רק להשקיע מאמץ.‬
‫הם יזמרו כמו ציפורים.‬
‫סלח לי לרגע.‬
‫כן, כמובן.‬
‫בוא איתי.‬
‫קר כאן, נכון?‬
‫מה?‬
‫מה שמו של הבוס שלך?‬
‫המנהיג שלך?‬
‫שמו המלא.‬
‫גונאר.‬
‫אנחנו צריכים את שם משפחתו.‬
‫סונסטבי.‬
‫גונאר סונסטבי?‬
‫כן.‬
‫הרי לך.‬
‫זה לא היה מאוד קשה.‬
‫סליחה על ההפרעה.‬
‫אין בעיה.‬
‫אבל אני חושב שההמתנה‬
‫הוכיחה את עצמה.‬
‫- גונאר סונסטבי, פרס של 200 אלף קרונה -‬
‫עצור.‬
‫מסמכים, בבקשה.‬
‫בסדר.‬
‫תמשיך.‬
‫היכנס, סונסטבי.‬
‫לא, לעזאזל.‬
‫עצור!‬
‫-לוכארס, סקוטלנד, 1943 -‬
‫"שאקאברוטן".‬
‫הנה אתה.‬
‫היי.‬ ‫-טוב לראות אותך.‬
‫טוב לראות אותך.‬
‫הגיע הזמן שתגיע לכאן.‬
‫כן. אני רוצה לחזור כמה שיותר מהר.‬
‫כל דבר בעתו, גונאר.‬
‫ארלינג פיילד.‬
‫כן, הם רוצים לדבר איתך.‬
‫כן?‬
‫ניסיתי להגיד להם שאתה אמין,‬ ‫אבל הם לא מוותרים.‬
‫מר פיילד.‬
‫תסביר לנו פעם נוספת, מר פיילד,‬
‫איך זה ששרדת‬
‫כשרבים כל כך מאנשי הקשר שלך לא?‬
‫יש בינינו כאלו שחושבים‬ ‫שזה בלתי אפשרי כמעט.‬
‫כשמדובר במשהו בלתי אפשרי,‬
‫יש לכך בדרך כלל כמה הסברים פשוטים.‬
‫מה אתה מנסה להגיד?‬ ‫-כלום, מר פיילד.‬
‫תגיד לנו אתה.‬
‫אני אדם יסודי.‬
‫מעטים יכולים להיות‬ ‫יסודיים כל כך לאורך זמן.‬
‫איך אני אמור לענות על זה?‬ ‫-אבל אתה יכול?‬
‫אני לא טוען שאני טוב יותר מאחרים.‬
‫אבל אני מתכנן מראש את כל שעות הערות שלי.‬
‫כך גם האחרים.‬ ‫-כך גם האחרים.‬
‫הלוואי שזה היה נכון.‬ ‫-אז לא מדובר במזל?‬
‫כן, מזל ותכנון טוב.‬
‫אתה שותה אלכוהול?‬ ‫-לא מאז המלחמה.‬
‫זה לא מועיל.‬
‫אינך זקוק לזה כדי להירגע?‬ ‫-לא.‬
‫מה לגבי נשים?‬ ‫-מה לגביהן?‬
‫אתה אוהב נשים?‬ ‫יש סוכנים שמעדיפים חברה גברית.‬
‫אף שזה נשמע מזעזע.‬
‫כן, אני אוהב נשים.‬
‫כמה נשות קשר הצלחת לגייס?‬
‫חמש בערך.‬
‫ועם כמה מהן קיימת יחסים?‬
‫השאלות האלו אישיות למדי.‬
‫פשוט תענה.‬
‫לא הייתי עם אף אחת מפרוץ המלחמה.‬
‫אני מתקשה להאמין לך, מר פיילד.‬
‫צר לי, אבל אני לא חושב שזו אחריותי.‬
‫אתה עושה משהו אחר כדי להירגע?‬
‫כן.‬
‫אני מתכנן ומתכונן, כפי שכבר אמרתי לכם.‬
‫זה מה שמרגיע אותי.‬
‫בטח נמאס לך כבר מהחדר הזה.‬
‫אני מתנצל בשם הסוכנות‬ ‫אבל עלינו להיות בטוחים לחלוטין.‬
‫נדמה שאתה אחד מהאנשים הנדירים והמבריקים‬
‫שמשיגים דברים שאחרים לא מצליחים.‬
‫הרשמת אותנו מאוד.‬
‫אני מאחל לך הצלחה באימונים.‬
‫- אישור הכשרה -‬
‫אחרי כמה חודשי אימונים בסקוטלנד,‬ ‫חזרתי לנורווגיה.‬
‫הרגשתי מוכן לקחת על עצמי‬ ‫משימות גדולות יותר.‬
‫אבל ראשית, היה עליי להיפגש‬ ‫עם המנהיג החדש של תנועת ההתנגדות,‬
‫ינס כריסטיאן האוגה.‬
‫השגתי ביצים לארוחת הבוקר.‬
‫תוכל לקבל לגימה מההמצאה של בעלי.‬
‫בסדר.‬
‫הוא טוען שזה מועיל לכל דבר.‬
‫חוץ מלגידולים במוח,‬
‫כפי שהתברר.‬
‫קבלי את תנחומיי.‬
‫תודה.‬
‫אסור לנו לקבור את עצמנו באפלה הזאת.‬
‫חשוב ליהנות לפעמים.‬
‫על אף מה שקורה.‬
‫מתי הוא יגיע?‬
‫הוא יגיע.‬
‫אתה רוקד?‬
‫לא.‬
‫אסור לשכוח לנשום גם כשיש מלחמה.‬
‫כל דבר בעתו.‬
‫את רצינית?‬
‫לא תקבל עוד אוכל אם לא תרקוד.‬
‫כן.‬
‫מעולם לא רקדת בעבר?‬
‫כן, רקדתי.‬
‫בסדר.‬ ‫-בהחלט.‬
‫תניח את יד ימין על הכתף שלי.‬
‫היד השנייה כאן, ואני אוביל.‬
‫עכשיו.‬
‫אני לא יכולה לרקוד עם בול עץ.‬ ‫אתה צריך לנשום.‬
‫תשאף דרך האף.‬
‫תנשוף דרך הפה. שוב.‬
‫בוא ננסה שוב.‬
‫בשלוש.‬
‫לימין.‬
‫שתיים, קליל, קליל, שתיים.‬
‫כן, יופי.‬
‫אל תשכח לנשום.‬
‫ברוך הבא.‬
‫מר האוגה.‬
‫קפה?‬ ‫-כן, בבקשה.‬
‫אני מנסה ללמד את מס' 24 לנשום.‬ ‫-אני מבין.‬
‫מלאו לך 25 כבר?‬
‫כן.‬
‫אולי לא תגיע לגיל מבוגר.‬
‫לקחת את זה בחשבון?‬
‫אני יכול לחיות עם זה.‬
‫איך תגיב לעינויים?‬
‫אני לא יודע.‬
‫זאת התשובה הנכונה היחידה.‬
‫אנחנו נעבוד יחד, אתה ואני.‬
‫יש לנו עניין דחוף.‬
‫בסדר.‬
‫קוויזלינג ומרטינסן יכריחו‬ ‫בחורים נורווגים להילחם לצד הגרמנים,‬
‫ישלחו אותם לרוסיה כבשר תותחים.‬
‫מחר, 3,000 בחורים יגיעו ללשכת התעסוקה.‬
‫תוודא שיישארו שם‬ ‫רק שרידים שרופים עד הבוקר.‬
‫אקרשגאטה 55. זה כאן.‬
‫בניין ריק, סגור בלילה.‬
‫ואנחנו נפוצץ בניין אחד, לא רחוב שלם.‬
‫גרגרס, שמונה-עשרה ק"ג?‬
‫כן, עשרה אולי.‬
‫מקס, דיברתי עם סלוואג.‬ ‫תוכל לקבל ממנו אקדחים.‬
‫כן.‬
‫טלאק, אתה תחכה באקרשגאטה.‬
‫ניפגש כאן בשבע בערב.‬
‫כן, יש לי כמה. תראה את אלו.‬
‫אקרשגאטה 55, בבקשה.‬
‫חייבים לבדוק הכול לפני שניפגש בשבע.‬
‫כן.‬
‫מה אמרתי?‬
‫אמרת שאני ו… ומקס…‬
‫טלאק, זה לא יעבוד.‬
‫חייכתי אליה כי אנחנו בבית קפה.‬
‫לא חוקי עכשיו לחייך לאנשים?‬
‫יש כאלו שחווים רגשות, שלא כמוך.‬
‫כן, בסדר, תחייך. כשתסיים לחייך,‬
‫תחזור לאקרשגאטה.‬
‫רק עכשיו הייתי שם.‬
‫המפתח שנתתי לך?‬ ‫-כן.‬
‫וידאת שהוא מתאים?‬
‫זה מוכן.‬
‫בסדר.‬
‫- שמונה עשר במאי, 1944 -‬
‫המפתחות אצלך?‬
‫מקום נחמד.‬
‫יש כאן אנשים.‬
‫ממשיכים.‬
‫שלום, אפשר לעזור?‬
‫מה קורה פה?‬
‫אנחנו עובדים שעות נוספות.‬ ‫יהיה עמוס מחר בבוקר, אז…‬
‫ואתם?‬ ‫-שלחו אותנו לבדוק את האוורור.‬
‫יופי. האוויר כאן נעשה מחניק.‬
‫אנחנו נטפל בזה.‬ ‫-תודה.‬
‫אתה יודע…‬
‫כשאני רואה אנשים צעירים כמוכם‬ ‫לא עושים כלום בזמנים כאלו,‬
‫אתה יודע מה אני חושב?‬ ‫אני חושב, לעזאזל.‬
‫אם הייתי צעיר, הייתי עושה הכול‬ ‫כדי להיפטר מהחזירים הארורים האלו.‬
‫מתחשק לי להרביץ לך, אם לדבר בכנות.‬
‫אנחנו בעבודה, אבל תודה.‬ ‫-מקס.‬
‫כן.‬
‫אני אשמח ללגימה.‬
‫כן.‬
‫תודה.‬ ‫-כמובן.‬
‫לעזאזל, איזה בלגן.‬
‫כן.‬
‫אני אומר לך, לו יכולתי עדיין לרוץ,‬
‫הייתי מראה להם מה זה.‬
‫בימים הטובים, איש לא היה יכול להשיג אותי.‬
‫הייתי גם קשוח.‬
‫כן.‬
‫ב-1905, הייתי רץ מפה לדראמן בלילה אחד.‬
‫הייתה שם גברת אחת. אין כמותה יותר.‬
‫בימים ההם, היה יותר גוף לאהוב.‬
‫הן שתו חלב אז.‬
‫הלו.‬
‫הלו! היי!‬
‫הבניין עומד להתפוצץ,‬
‫אז אתם צריכים לצאת מהר.‬
‫אני ראשון!‬
‫כן, היא הייתה משהו מיוחד.‬
‫ביולי, בשלושה, בארבעה,‬ ‫או אולי ביוני, אני זוכר…‬
‫הייתי רץ לדראמן וחוזר בלילה אחד.‬
‫ארבעה ביולי, לא.‬
‫כדאי שתלך, חבר.‬
‫מה אמרת?‬ ‫-לך!‬
‫לך! עוף מפה!‬ ‫-בסדר.‬
‫ומה כתבו למחרת בעיתונים לדעתכם?‬
‫בדיוק כך. שום דבר.‬
‫בעיתונים כותבים את מה שאלו שיוצרים אותם‬
‫מחליטים מה להדפיס ומה לא.‬
‫בעתות מלחמה,‬ ‫העיתונים טובים רק למטרות הסקה.‬
‫כן, כאן מרטינסן.‬
‫לעזאזל!‬
‫לעזאזל.‬
‫גוסטב סונסטבי?‬
‫כן?‬ ‫-בוא איתנו.‬
‫רק רגע.‬
‫הוא נשלח לגריני.‬
‫הם יודעים איך קוראים לך.‬
‫הם יודעים מי אתה.‬
‫ידענו שזה עלול לקרות.‬
‫קח את אלו. שיהיו איתך כל הזמן.‬
‫אל תיתן להם לתפוס אותך חי.‬
‫הגרמנים יודעים על הדירה הזאת.‬
‫בסדר. אני אלך.‬
‫תודה.‬
‫מסמכים.‬
‫גם התרמיל.‬
‫תבדוק אותו.‬
‫לאן אתה הולך, פיילד?‬
‫לעבודה.‬
‫במה אתה עובד?‬
‫ביטוח.‬
‫מה דעתך? ביטוח?‬
‫יום טוב.‬
‫תודה.‬
‫לך לדרכך.‬
‫הם לא זיהו אותך?‬
‫למרבה המזל, אני נראה די רגיל.‬
‫אתה הרבה דברים, אבל רגיל זה לא אחד מהם.‬
‫אתה חושב לפעמים מה תעשה כשכל זה ייגמר?‬
‫לא.‬
‫למה לא?‬
‫זה לא הזמן עכשיו.‬
‫אני רוצה לחיות במדינה חופשית,‬ ‫כל השאר משני.‬
‫כדאי שתוריד פרופיל לזמן מה.‬
‫אמרתי שיהיה חכם להוריד פרופיל לזמן מה.‬
‫כן, סביר להניח.‬
‫מה יש?‬
‫אני…‬
‫פגשתי מישהי.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אישה?‬
‫אני יודע שאתה לא אוהב את זה, אבל…‬
‫זה קורה.‬
‫אני שולט במצב.‬
‫מה זאת אומרת שולט?‬
‫זה…‬
‫זה אומר ששקלתי היטב‬ ‫מה לעשות אם יתפסו אותי.‬
‫שאני יודע בדיוק מה עליי לעשות.‬
‫אף אחד לא ייתפס, טלאק.‬
‫מפעל הנשק בקונגסברג.‬
‫יש שם 850 נורווגים שמרכיבים בכפייה‬ ‫תותחים שוודיים בשביל הגרמנים.‬
‫בעלות הברית יפוצצו אותו‬ ‫בלי להתחשב באזרחים.‬
‫מרכז העיר קונגסברג ייחרב.‬
‫יש לנו רעיון יותר טוב, אבל זה מסוכן.‬
‫תצטרכו להיכנס למפעל.‬
‫הגרמנים הציבו שומרים,‬ ‫אבל אפשר יהיה לעשות את זה‬
‫בין שני סיורים.‬
‫- שבעה עשר בספטמבר, 1944 -‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫איפה החומר?‬
‫איזה חומר?‬
‫חומר הנפץ.‬
‫שם בפנים.‬
‫איפה?‬
‫במפעל.‬
‫הברחתי פנימה יותר מ-70 ק"ג של חומר נפץ.‬
‫מי נתן את ההוראה?‬
‫החלטנו שזה רעיון טוב.‬
‫נצטרך להרכיב הכול בתוך המפעל?‬
‫כן.‬
‫התוכנית הייתה להרכיב הכול‬ ‫לפני שנכנסים פנימה.‬
‫עכשיו נזדקק לעשר דקות נוספות לפחות.‬
‫הסיור יחזור עד אז.‬
‫כן.‬
‫שנתחיל?‬
‫יש לנו את המפתח.‬
‫כן, אבל אנחנו לא רוצים שהם ידעו.‬
‫עשר דקות.‬
‫חמש דקות.‬
‫קדימה! תסיים!‬
‫שלוש דקות.‬
‫תן לי את הפתיל. אין זמן.‬
‫חייבים להסתלק!‬
‫אני צריך להדליק את הפתיל.‬
‫קדימה!‬ ‫-כן.‬
‫קח!‬
‫- הוקסונד, 20 ק"מ מקונגסברג -‬
‫מסמכים, בבקשה.‬
‫צא החוצה.‬
‫בסדר. הכול תקין.‬
‫המשך בדרכך.‬
‫אבל זה היה…‬ ‫אני חייב לומר שהם לא התרשמו במיוחד.‬
‫חוק חדש!‬
‫מעתה והלאה, אני לא רוצה לראות‬ ‫טיפה של אלכוהול‬
‫במהלך משימה או לפניה.‬
‫אחרי משימה, כשכולם בטוחים,‬
‫זה עניין אחר.‬
‫זה ברור?‬
‫הכול בסדר?‬
‫הם רוצים שאסע ללונדון.‬
‫אתה יודע למה?‬ ‫-לא.‬
‫אל תהיו פזיזים כשלא אהיה כאן.‬
‫אנחנו יודעים, ניזהר.‬
‫כן.‬
‫גונאר?‬
‫ואו.‬
‫מזמן לא התראינו.‬
‫נכון מאוד.‬
‫זאת אנאלוג.‬
‫שלום.‬
‫גונאר.‬ ‫-אנלאוג.‬
‫טוב לראות אותך.‬
‫גונאר ואני גדלנו יחד.‬
‫היינו יוצאים לטייל בהרים לפני…‬
‫טוב, לפני הכול.‬
‫מה שלום אבא שלך?‬
‫הוא יהיה בסדר.‬
‫ואתה? חשבתי שעבדת עם אבא שלך.‬
‫כן, זה הסתבך קצת.‬
‫אני בין עבודות, כמו שאומרים.‬
‫כן.‬
‫ככה זה בחיים.‬
‫זמנים קשים.‬
‫אתה נוסע?‬
‫לא, זה של העבודה.‬
‫חיי העיר?‬
‫כן, אפשר לומר.‬
‫היה טוב לראות אותך שוב.‬ ‫-גם לי.‬
‫נתראה.‬
‫כן.‬
‫- לונדון, נובמבר 1944 -‬
‫תודה.‬
‫יום טוב.‬
‫הוד מלכותך.‬
‫מה שמך היום?‬
‫ארלינג פיילד?‬
‫הארלד סורנסן, חשמלאי מגרפסן.‬
‫הוד מעלתך.‬
‫לצערי, אני צריך ללכת.‬
‫רציתי רק לפגוש אותך.‬
‫לכבוד לי.‬ ‫-גם לי.‬
‫תיהנה מהארוחה.‬
‫נשב?‬
‫הרשיתי לעצמי להזמין עבור שנינו.‬
‫תודה, הוד מלכותך. זה נראה נפלא.‬
‫בתיאבון.‬
‫שמעתי שאתה עושה דברים גדולים בבית, באוסלו.‬
‫תודה. אני רוצה לחזור ולעשות עוד.‬
‫אתה יודע מה?‬
‫אתה זקוק לזה יותר ממני, נערי.‬
‫תודה רבה.‬
‫וכמובן שאתה… שאתה חוזר הביתה.‬
‫ותמשיך לעשות כמה שיותר תעלולים.‬
‫לעולם לא אשכח את הפגישה ההיא.‬
‫זה היה כאילו המלך עצמו‬ ‫הורה לי להיפטר מהמנוולים.‬
‫אבל לפני שחזרתי הביתה, קיבלתי הודעה נוספת.‬
‫- מנהלת המבצעים המיוחדים, לונדון -‬
‫טלאק וגרגרס‬
‫יצרו קשר עם שני עריקים גרמנים מהלופטוואפה.‬
‫אנשים שהם חשבו שהם עריקים גרמנים.‬
‫- שלושה עשר בנובמבר, 1944 -‬
‫גרגרס מת על המקום.‬
‫טלאק נורה בפניו…‬
‫ונשלח לבית החולים הצבאי.‬
‫לו הייתי באוסלו,‬ ‫הפגישה הזאת לא הייתה מתקיימת.‬
‫לא הייתי מאשר לקיים אותה,‬
‫אבל לא הייתי שם.‬
‫איש מאיתנו לא יודע איך נגיב לעינויים.‬
‫האם נישבר‬
‫ונבגוד בכל מי שקרוב אלינו?‬
‫איש לא רוצה להגיע למצב כזה,‬ ‫אם אפשר להימנע מכך.‬
‫ולפעמים אפשר להימנע מכך.‬
‫אבל יש לזה מחיר.‬
‫הפקודות החדשות שלך.‬
‫- צו למס' 24 -‬
‫- הוצאות להורג -‬
‫שמעתי שתנועת ההתנגדות‬
‫נדרשה לפעמים להרוג נורווגים?‬
‫כן.‬
‫עשית את זה?‬
‫חווית פעם מלחמה?‬
‫לא, אני לא,‬
‫אבל ההורים שלי כן.‬
‫אז אני בטוח‬
‫שההורים שלך יבינו על מה אני מדבר.‬
‫ולכולכם, אני רוצה לומר‬ ‫שאני מקווה שלא תצטרכו להבין זאת‬
‫כל ימות חייכם.‬
‫כי במלחמה, הדקויות חדלות מלהתקיים.‬ ‫הכול נהפך לשחור ולבן.‬
‫ופתאום,‬
‫החוקים משתנים.‬
‫במהלך המלחמה איבדתי‬ ‫שמונה מחבריי הקרובים ביותר‬
‫בגלל הגרמנים.‬
‫אבל איך היית מגיב‬
‫אם החברים שלך היו מלשינים עליך?‬
‫לא הייתי אוהב את זה.‬
‫לא.‬
‫אבל עשית את זה?‬
‫יש שאלות נוספות?‬
‫אלו הגרועים ביותר.‬
‫כולם נורווגים.‬
‫מרטינסן הוא הנאצי המסור ביותר במדינה,‬ ‫אבל אנחנו צריכים עוד זמן.‬
‫נתחיל איתו. הוא גרוע באותה מידה.‬
‫הוא אחראי למותם של כמה משלנו.‬
‫היכונו!‬
‫אש!‬
‫אני יכול לבקש ממישהו אחר, גונאר,‬ ‫אם זה קשה לך.‬
‫לא נוכל לשלוח אחרים לעשות משהו‬ ‫שאיני מסוגל לעשות בעצמי.‬
‫אני אחסל אותו.‬
‫קח איתך מישהו לפחות.‬
‫אנחנו צריכים להסכים על דבר אחד.‬
‫כל זה יישאר בינך לביני,‬
‫עכשיו ולתמיד.‬
‫מי חיסל את מי, איפה, מתי.‬ ‫כל זה ייקבר איתנו. מוסכם?‬
‫סליחה?‬
‫ראיתי אותך יוצאת מבניין מספר אחד.‬
‫את גרה שם?‬
‫כן.‬
‫את אוהבת לגור שם?‬
‫למה אתה שואל?‬
‫היית אומרת שזו שכונה נחמדה?‬
‫בהחלט.‬
‫שכנים טובים?‬
‫יש ויש.‬
‫במיוחד בימים אלו.‬
‫למה את מתכוונת?‬
‫יש לך שכן לא נעים?‬
‫אפשר לומר שכן.‬
‫כמה קרוב אליו את גרה?‬
‫גונאר.‬
‫זה הוא.‬
‫אני לוקח עוד אחד.‬
‫תשחק כבר.‬
‫כל דבר בעתו.‬
‫חכמולוג.‬
‫תודה.‬
‫בבקשה.‬
‫חכו!‬
‫תודה לכם.‬
‫כן.‬
‫הדברים שקרו בזמן המלחמה‬ ‫הטרידו אותך אחר כך?‬
‫לא, החיים שלי בזמן המלחמה‬
‫היו הכי קיצוניים שיכול להיות,‬
‫הראש שלי לא היה שקט לרגע‬ ‫ונתתי למעט מאוד דברים להשפיע עליי.‬
‫לו נתתי להם להשפיע, הייתי גמור.‬
‫התכוונתי בעיקר למצב שבו אנשי המחתרת‬
‫הרגו נורווגים.‬
‫כן, דיברנו על זה כבר.‬
‫כן, אבל אני חושבת‬ ‫שהתשובה שלך לא הייתה מלאה.‬
‫מתברר שזה קרה…‬
‫שמונים ושתיים פעם במהלך המלחמה.‬
‫לא ספרתי, אבל סביר להניח שזה נכון.‬
‫הרגנו רק את הנאצים המסורים.‬
‫את אלו שעמדו לעשות משהו‬ ‫שימנע מנורווגיה להיות חופשיה.‬
‫ולא חסתם על חייהם?‬
‫לא.‬
‫טפל במספר שתיים.‬
‫כן.‬
‫הייתי מחליף ביניהם.‬
‫אסטרופ ופין קאס, אני לא יודע.‬
‫הצעירים ביותר בדרך כלל…‬ ‫-בסדר.‬
‫אז מעולם לא שקלתם אי-אלימות?‬
‫אי-אלימות?‬
‫כן.‬
‫גנדי?‬
‫אם שמעת עליו?‬
‫גנדי לא נלחם בנאצים.‬
‫אי-אלימות זה דבר נפלא. ללא ספק.‬
‫אבל היא לא תצליח‬
‫כשאנשים שמתעבים את האנושות‬ ‫כובשים את המדינה שלך.‬
‫אני חושבת שכן.‬
‫אז את ואני נוכל לדבר אם תהיה מלחמה נוספת‬
‫בימי חיינו.‬
‫בסדר.‬
‫נדבר אם תהיה מלחמה.‬ ‫-כן.‬
‫בואו נעבור לקפטן לינג ולפלוגה שלו.‬
‫כי רבים מאיתנו בפלוגת לינג היו מרוקאן.‬
‫כן?‬
‫אבל כל אלו שהוצאו להורג‬ ‫עשו דברים בלתי נסלחים?‬
‫כן.‬
‫היו לזה השלכות רציניות לפעמים.‬
‫כמו קרל מרטינסן, למשל?‬
‫המקרה של מרטינסן היה פשוט.‬
‫כן, נמשיך בבלינדרנוויין,‬ ‫הוא בדרך כלל נוסע כל הדרך…‬
‫נסתתר כאן למעלה.‬
‫סלוואג, תוכל לעזור לי?‬
‫הוא היה אחראי לשואה בנורווגיה.‬
‫הוא שלח יהודים נורווגים למחנות הריכוז.‬
‫אפשר בהחלט לקרוא לו‬
‫רוצח ההמונים הגדול ביותר‬ ‫בתולדות נורווגיה המודרנית.‬
‫אז היינו חייבים לחסל אותו.‬
‫- שמונה בפברואר, 1945 -‬
‫מה שלום הילד? הוא ניצח במרוץ הסקי?‬
‫תודה ששאלת, אבל זה קורה היום.‬
‫זה היום.‬
‫תאחל לו הצלחה.‬ ‫-תודה.‬
‫קר מאוד היום.‬
‫כמה חיים היה שווה להקריב, לדעתך,‬
‫רק כדי להרוג את מרטינסן?‬
‫כשירינו במרטינסן,‬
‫הגרמנים נקמו על כך, זה נכון.‬
‫פעולות התגמול היו כל כך חזקות שלא הרגנו‬
‫את הבאים ברשימה.‬
‫במהלך יומיים,‬
‫עשרים ושמונה נורווגים נורו למוות במצודה.‬
‫היו בקרבם רבים מאנשינו…‬
‫וכמה נשמות אקראיות מסכנות.‬
‫זה היה שווה את זה?‬
‫אי אפשר לענות על זה.‬
‫מה ערכו של החופש?‬
‫מישהו מהמשפחה שלי נורה על ידי אנשי המחתרת.‬
‫אני מבין. כואב לי לשמוע…‬
‫את יודעת מה הוא עשה?‬
‫זה לא ברור.‬
‫משהו על כך שהוא הלשין על מישהו.‬
‫כן, היו הרבה מקרים כאלו‬
‫בזמן המלחמה.‬
‫קיוויתי שאולי אתה יודע משהו‬
‫על זה?‬
‫אני מבין. איך קראו לו?‬
‫ארלינג סולהיים.‬
‫קיבלנו מכתב.‬
‫אנשינו בסניף הדואר‬ ‫עצרו את המכתב הזה לשירות הביטחון.‬
‫השולח מציע מידע שעשוי להוביל ללכידתך.‬
‫הוא מציין את שמך ורבים שאתה מכיר.‬
‫הוא מציע לזהות אתכם.‬
‫- ארלינג סולהיים -‬
‫לא, השם הזה לא מוכר לי.‬
‫למפקד שירות הביטחון, אוסלו.‬
‫לאחרונה הייתי בקשר עם אנשים‬
‫שמעורבים בחבלה ובפעילויות לא חוקיות אחרות.‬
‫אני צריך… להמשיך הלאה. לנסות…‬
‫אבל תודה על השאלות.‬
‫שמעתי וקראתי הרבה על המעשים החייתיים‬
‫של אלו שמכונים "המחתרת הנורווגית".‬
‫יש להעלים את סולהיים‬ ‫לפני שינסה שוב ליצור קשר עם הגסטפו.‬
‫תעשה את זה?‬
‫כן.‬
‫אני חושב שהחופש שווה הכול כמעט.‬
‫בגלל זה מלחמה היא מצב קשה כל כך‬
‫ואי אפשר לשנות את החזיתות.‬
‫האפשרויות הן חופש‬
‫או מוות.‬
‫אני מעדיף לא לפרט יותר מדי בכתב,‬
‫אבל אני יכול לציין שיש לי מידע בנוגע‬
‫לסונסטבי, האוגלנד והלברג,‬ ‫שאני יודע שיעניין אתכם.‬
‫אני גם לא רוצה לערב את המשטרה‬ ‫כי הם לא ראויים לאמון.‬
‫אם תוכלו לשלוח לי‬
‫אישור נסיעה לאוסלו, אבוא מיד.‬
‫בברכה, ארלינג סולהיים.‬
‫אפשר לדבר עם שניכם?‬
‫לעזאזל.‬
‫מרוקאן.‬
‫אתה מכיר אותו?‬
‫צאו ברכב של השירות.‬
‫סעו בלבוש אזרחי. הנה תעודות השירות.‬
‫סולהיים מובטל כרגע. הוא גר כאן.‬
‫רחוב סאם אידה.‬
‫תודו לו על המכתב‬ ‫ותבקשו ממנו לבוא לאוסלו לחקירה.‬
‫תגידו לו ששירות הביטחון מודה לו על מאמציו,‬
‫ושפרס של 200 אלף קרונה ממתין לו באוסלו.‬
‫מאתיים אלף?‬
‫זה בטח המניע שלו.‬
‫קחו אותו מחוץ לעיר…‬
‫ותירו בו.‬
‫לקבלה.‬
‫לקבלה. בשקט.‬
‫החוצה!‬
‫ארלינג סולהיים?‬
‫אזעקה!‬
‫החוצה! קדימה, לצאת!‬
‫קדימה!‬
‫החוצה!‬
‫אני לא יודע מה איתכם,‬ ‫אבל אני צריך להשתין.‬
‫- עשרים ושבעה בפברואר, 1945 -‬
‫הוא ידע…?‬
‫לא.‬
‫בסדר.‬
‫טוב.‬
‫אנחנו חופשיים! השלום כאן!‬
‫נורווגיה השמחה חגגה את החופש החדש‬
‫בימים קדחתניים אלו.‬
‫עם בוא האביב אנחנו עולצים,‬ ‫עם כל תחושות הכמיהה והתקווה‬
‫שכל אישה וגבר נורווגים נשאו בלבם.‬
‫הצדק נעשה.‬
‫קומץ הבוגדים המתועבים‬
‫שתקע סכין בגב האזרחים…‬
‫מר קוויזלינג, זה הלבור ריברוד.‬
‫הוא היה כלוא בדכאו ובמאוטהאוזן.‬
‫כדאי שתקשיב לדבריו.‬
‫אני לא רוצה שתאמר אף מילה.‬
‫כמה נחמד.‬ ‫-כן, מאוד.‬
‫היי.‬
‫תוכל לחתום על זה בשבילי?‬
‫כן, כמובן.‬
‫בשמחה.‬
‫בחיי…‬
‫אז את מתעניינת בזה?‬
‫כן.‬
‫קיוויתי שתדע משהו‬ ‫על אחיו של סבא רבא שלי.‬
‫לא, למרבה הצער, אני…‬
‫כל כך הרבה דברים קרו באותה תקופה, אז…‬
‫כן.‬
‫אני מצטער.‬
‫אני מבינה.‬
‫תודה בכל מקרה.‬
‫תודה לך.‬
‫יש בראשי חמש מגירות.‬
‫את שלוש המגירות העליונות אני פותח כל הזמן.‬
‫את הרביעית, פחות.‬
‫את המגירה התחתונה סגרתי בשמונה במאי, 1945,‬
‫ולא פתחתי אותה מאז.‬
‫כך הצלחתי להסתדר כל השנים האלו.‬
‫רבים מאיתנו הצליחו באופן מפתיע.‬
‫- ינס כריסטין האוגה, גודרון קולט,‬ ‫נוט האוגלנד, מקס מאנוס, ריידון אנדרסן -‬
‫- מפגש פלוגת לינג, 1949 -‬
‫אבל עבור חלק מאיתנו, זה היה קשה מדי.‬
‫אנדראס התחיל לשתות ביום השחרור.‬
‫כולם ידעו מיהו.‬
‫אף בר באוסלו לא ביקש ממנו כסף.‬
‫הוא עבר מבר לבר במשך 11 שנה.‬
‫אנדראס ירה בעצמו ב-1956.‬
‫חשדתי שמצבו לא טוב,‬
‫אבל לא הבנתי אז כמה גרוע זה היה.‬
‫- אנדראס אובר -‬
‫זה הטריד אותי במשך 50 שנה.‬
‫בפעם הראשונה שפגשתי את גונאר…‬
‫זה היה ב-1998, נכון, גונאר?‬ ‫-כן.‬
‫גונאר סונסטבי ( 1918-2012)‬ ‫מעולם לא נעצר על ידי הגרמנים.‬
‫הוא ביצע יותר מעשרים משימות חבלה‬ ‫בעת המלחמה.‬
‫הוא האזרח הנורווגי המעוטר ביותר‬
‫והיחיד שיקבל את עיטור צלב המלחמה‬ ‫עם שלוש חרבות.‬
‫- גונאר התחתן עם אן-קרין ב-1953. -‬
‫על אף בריאותו הלקויה, הוא המשיך להרצות‬
‫עד זמן קצר לפני מותו.‬
‫במשך 70 שנה הוא סייע לאלו שנאבקו‬
‫עם השפעות המלחמה.‬
‫בגיל 94, גונאר נסע במונית לבית אבות באוסלו‬
‫ונשכב במיטה.‬ ‫הוא עשה את מה שהוא תכנן לעשות.‬
‫- מס' 24 -‬
‫- גונאר סונסטבי, 1918-2012 -‬
‫- מכתב ממודיע -‬
‫במוזאון המחתרת באוסלו יש העתק‬
‫של המכתב שארלינג סולהיים שלח.‬
‫גונאר סונסטבי תמיד הדגיש‬ ‫שבני משפחה אחרים במשפחת סולהיים‬
‫היו אנטי-נאציים וידועים כ"נורווגים טובים".‬
‫תרגום כתוביות: דנה סבן‬