„U GLAVI IMAM PET LADICA.
TRI GORNJE LADICE OTVARAM STALNO, ČETVRTU OTVARAM RJEĐE,
PETU LADICU ZATVORIO SAM 8. SVIBNJA 1945. I VIŠE JE NISAM OTVORIO.”
IZVJEŠTAJ BROJA 24
-Bok! Spremni smo. -Da.
-Hoćeš li staviti mikrofon? -Da. Evo nas.
-Da. Hvala! -Dobro.
-Spreman, Gunnare? -Da.
Spreman sam.
-Jesi li dobro? -Da, dobro sam.
S vremenom prođe.
-Dobro došli! -Hvala!
-Petter. -Dobro došli!
-Petter. Drago mi je! -Pozdrav!
Vidi ti to! Zar očekujete starce?
Idemo razgovarati
o vrijednostima.
Ovo je sranje.
Što?
ZABRINUTOST ZBOG PALJENJA KNJIGA
Spaljivanje knjiga?
Otac mi je dao knjigu.
Neki Langhoff pisao je o tome kako je bio u njemačkom radnom logoru.
Tu će knjigu vjerojatno spaliti.
O logoru?
Da, kaže da godinama zatvaraju one koji se protive režimu.
Znači, komuniste?
Ima tu svakakvih ljudi.
Zove se Die Moorsoldaten.
Køhn je ima u knjižari.
Ili posudi moju.
Još i mogu shvatiti da žele komuniste držati pod kontrolom.
Tako je i ovdje.
Inače ćemo se pretvoriti u Moskvu.
Čuješ li ti sebe, Erling?
-Ljudi nemaju pravo na mišljenje? -Imaju.
Imaju.
Ne radi se o komunizmu.
Ljude ne šalješ u zatvor zbog mišljenja.
Ne, ali znaš što želim reći.
Ne, ne znam što želiš reći.
Vatra gori.
Da, stavi ovo.
Išao sam u vašu školu prije više od 70 godina.
Živjeli smo u demokraciji.
Ali onda smo osjetili kako se polako povlači oko nas.
Osjećate li se sigurno?
Dobro. Jer sam se i ja osjećao sigurno.
I moji prijatelji,
i oni su se osjećali sigurno, sve dok više nisu bili sigurni.
Mislili smo da živimo u poslijeratnim vremenima.
Ali tada smo odjednom shvatili da živimo u međuratnom razdoblju.
I onda su došli Nijemci, 9. travnja 1940.
Trebali su samo 800 vojnika da osvoje Oslo.
To je dvaput više nego što je vas ovdje.
U ratu moraš odlučiti
hoćeš li prihvatiti situaciju u kojoj se nalaziš.
Prihvatit ćeš ono što se događa ili ćeš poduzeti nešto.
I tako riskirati sve.
9. TRAVNJA 1940.
I dalje sam išao na posao.
Ali bilo mi je teško koncentrirati se.
Svi van!
Idemo! Požurite se!
Vidim da vas nije lako uplašiti.
Sønsteby.
Priznajem, čovjek postane malo prkosan.
A koliko ste vi prkosni?
Poprilično.
Mi smo malena skupina koja je razgovarala o odlasku u šumu.
Možda biste nam se pridružili.
Što smo drugo mogli?
Morali smo se pokušati oduprijeti.
Evo, Sønsteby.
Da.
Nijemci su već bili posvuda.
Trči!
Bilo je uzaludno.
Formirajte crtu!
Nismo imali šanse.
Evo!
Bili smo jako nepripremljeni.
Obećao sam si da više nikada neću biti tako nepripremljen.
Dobio sam upalu pluća i sinusa.
Rekli su mi da mirujem dvije godine.
Ljudi kažu da je zdravlje najvažnije.
QUISLING OBJASNIO POLITIČKE PLANOVE
To nije istina.
Najvažniji su mir i sloboda.
Ali dva mjeseca poslije upoznao sam ljude koji su mi bili slični.
Ovdje London.
U ovakvim vremenima mnogi se pitaju u Norveškoj: „Hoćemo li imati hrabrosti
ili ćemo odustati?”
Knut Haugland. Poznavao sam ga iz Rjukana.
I Max Manus.
Andreas Aubert.
Gregers Gram.
I Tallak. Edvard Tallaksen.
Moje poznavanje računovodstva postalo je korisno.
Postao sam Erling Fjeld.
Gunnar Lier.
Harald Sørensen.
Pekarnica u Grønlandu koju je vodila Reidun Andersen
postala nam je središte.
Lijepo je tiskati novine, ali mi smo htjeli učiniti nešto više.
Norveška vlada pobjegla je u London.
Čuo sam da imaju predstavnika u britanskom poslanstvu u Švedskoj.
NORVEŠKA - ŠVEDSKA
Htio sam ga upoznati.
BRITANSKO POSLANSTVO
Moramo izgraditi mrežu u Oslu.
Shvaćam.
Ali ako bi radije išao u Englesku da te obuče za sabotaže,
možemo te prebaciti.
-Hvala, ali mogu ostati u Oslu. -U redu.
Tajno ime ti je…
Broj 24.
Izvoli.
Tvoj prvi zadatak.
NORVEŠKA BANKA
KOLOVOZ 1942.
-Forfang. -Erling Fjeld.
Ivar Thiedemansen htio je da se sastanem s vama.
Da.
O čemu se radi?
Norveška vlada u Londonu naložila mi je da vas zamolim
da nam posudite pločice za tiskanje.
Želite posuditi tiskarske pločice za norveške novčanice?
Da.
Otpor nije jeftin, sigurno to znate.
A trebamo i uzorak papira.
Gđice Løberg?
Hvala na zanimljivu razgovoru.
Što moram učiniti?
Sastanak je gotov.
Gđica Løberg će vas ispratiti.
G. Fjeld?
Unuci će ti govoriti njemački.
Što ste rekli?
Shvaćaš da će ti unuci govoriti njemački ako nešto ne poduzmemo?
Ovo je tvoja prilika. Možeš biti na pravoj stranoj.
Kako da znam da vi predstavljate vladu?
Kako da budem siguran?
Moraš mi vjerovati.
To je lako reći.
Ako nas otkriju, strijeljat će me.
I direktora banke i upravni odbor.
To vrijedi za sve nas.
Ako je istina to što kažete,
recite glasu u Londonu
da ovo izgovori na radiju.
Onda ću razmisliti.
VJEČNA ČEŽNJA
Ovdje London.
U ovakvim vremenima ne smijemo klonuti duhom.
Imamo 16 posebnih poruka.
Poruka prva. Čovjek kojemu možeš vjerovati.
Poruka druga. Koplje u šaku.
Poruka treća.
Vječna čežnja.
Poruka četvrta. Čini se kao cijela škola.
Poruka peta.
Nadam se da znate što radite.
Imate do četvrtka navečer.
Kamo idemo danas?
Idemo u Kongsvinger. Imam paket za Švedsku.
Ovdje je.
Reichskommissar Terboven i premijer Quisling
postali su zaštitnici satnije.
Pod vodstvom satnika Maxvika satnija je marširala Oslom.
Hirdenova škola u Kongsvingeru ima novi naraštaj zapovjednika.
Načelnik Marthinsen podijelio je imenovanja
novim zapovjednicima i višim vođama postrojbi.
Gori je od Quislinga.
Poslije su imali jednostavno druženje.
Marthinsen je bio šef državne policije i glavni vođa Hirdena.
Dopuštao je svojim ljudima da muče Norvežane.
Norveški nacisti katkada su bili gori od Nijemaca.
Nisam mogao shvatiti kako su sunarodnjaci mogli surađivati
s našim okupatorima.
Bilo je teško razaznati komu možeš vjerovati.
Vlada u Londonu trebala je doušnike u Oslu.
A mene su postavili za vođu naše male organizacije.
Prikupljali smo informacije i krišom ih slali u Švedsku.
Odande su odlazile u London.
NAJSTROŽA TAJNA
Ali Gestapo je postao svjestan da pokret otpora sve više raste.
Naše su ljude uhićivali po cijeloj zemlji.
Nijemci su tražili naše vođe.
Okrenite ga.
Hornbæk to ne može odvesti u Kongsvinger?
Andreas te treba.
Rekao je…
Što je bilo?
Nijemci su Kristianu u rektum ulili vrelo ulje.
Andreasovu bratu.
Izgorio je iznutra.
Bok, Andrease!
Moja sućut zbog Kristiana.
Bio je poseban.
Da, bio je.
Kakvi to ljudi mogu učiniti?
Tko to radi?
Razumijemo ako želiš odustati.
Odustati? Neću odustati.
Želim raditi ono što je teško. Razumiješ?
-Bok! -Bok!
Ovdje je.
Da.
Bok!
Krogh.
Gudrun Collett.
Krogh?
Nisi li Fjeld?
Krogh, Fjeld… Pet džepova, svaki za jednog od njih.
Samo ih moraš zapamtiti.
Sređuješ stvari?
Da, može se to i tako reći.
Trebaš pristup nekoliko stanova?
Da.
Zašto nekoliko?
Ne spavam na istome mjestu.
Gđa Collett omogućila mi je pristup mreži stanova.
RAZNE ADRESE
Jednostavno sam slijedio njemačku logiku.
Naime, oni su bili veoma marljivi i svaki su nas dan metodički tražili.
Nijemci su dolazili po ljude
između četiri i šest ujutro.
Zato sam svaki dan ustajao u pola četiri.
Za koju minutu bio sam na ulici, a onda bih otišao u šumu
da odspavam još nekoliko sati.
Zatim bih se vratio u grad.
Sutra smo opet otvoreni.
Zatvoreni smo.
Hvala, gospođice!
Ovdje divno miriše.
Smijem li?
Reidun?
Izvolite.
Dovedite zatvorenike.
Prvi.
Znate li tko je to?
Pogledajte ga.
Sljedeći.
A on?
Ne poznajem ga.
Sigurno?
Ne poznajem.
Ništa nisam rekla.
Ništa.
Dobro.
Vidjela sam mnogo naših.
Vidjela sam Solnørdala.
Ne znam hoće li izdržati.
Učinit će sve
da saznaju tvoje ime.
Dobro.
Čime se sada baviš?
Ne želiš znati.
Ali imaš li dozvolu za odlazak u Rjukan?
Aha…
Traži me mnogo ljudi.
Tražit će me još više njih.
Jednostavno mi padne napamet…
Mogli bi se okomiti i na vas.
Ti moraš odraditi svoje.
Mi ćemo odraditi svoje.
-Bok, Gunnare! -Hej!
Kako bi njemačka i norveška policija dobro surađivale,
važno je
da zajedno zaustavimo teror.
Da.
I, jeste li izvukli sve što je znao?
Nažalost, to ne možemo znati.
Ne, možete znati. Morate se samo malo potruditi.
Tako svi propjevaju.
Ispričavam se načas.
Da, naravno.
Dođite.
Ovdje je prohladno?
Što?
Kako se zove tvoj šef?
Tvoj vođa?
Ime i prezime.
Gunnar.
Trebamo njegovo prezime.
Sønsteby.
Gunnar Sønsteby?
Da.
Vidi ti to.
Nije bilo teško.
Oprostite na smetnji.
Nema problema.
Ali rekao bih da se čekanje
zaista isplatilo.
NAGRADA: 200 000 KRUNA
Stani!
Dokumente, molim.
U redu.
Prođi.
Uđi, Sønsteby!
Pas mater, ne!
Stoj!
GRAD LEUCHARS U ŠKOTSKOJ
Kjakabråten.
Stigao si.
-Pozdrav! -Drago mi je!
Lijepo te vidjeti.
Bilo je i vrijeme da dođeš.
Želim se što prije vratiti.
Korak po korak, Gunnare.
Erling Fjeld.
Da, žele razgovarati s tobom.
Da?
Pokušao sam im reći da ti mogu vjerovati, ali ne popuštaju.
G. Fjeld.
Recite nam još jedanput, g. Fjeld.
Zašto ste vi preživjeli,
a mnogi vaši kontakti nisu?
Neki vjeruju da je to gotovo nemoguće.
Kad je nešto nemoguće,
obično postoji nekoliko očitih objašnjenja.
-Što želite reći? -Ništa, g. Fjeld.
Vi to recite nama.
Temeljit sam.
Rijetki mogu biti toliko temeljiti.
-Što bih trebao reći na to? -Ali vi to možete?
Pa, ne tvrdim da sam bolji od ostalih.
Ali unaprijed isplaniram svaki sat kada ne spavam.
-Kao i ostali. -Kao i ostali.
-Da je to bar istina! -Sreća ne igra ulogu?
Da, sreća i dobro planiranje.
Pijete li?
Od početka rata ne. Kontraproduktivno je.
-Ne morate tako smiriti živce? -Ne.
-A žene? -Što s njima?
Volite li žene? Neki agenti preferiraju muškarce.
Znam, šokantno je.
Da, volim žene.
Koliko ste kontakata razvili sa ženama?
Otprilike pet.
A s koliko ste njih spavali?
Ovo su izrazito osobna pitanja.
Odgovorite.
Ni s jednom otkako je počeo rat.
Teško mi je povjerovati u to, g. Fjeld.
Oprostite, ali to se mene ne tiče.
Smirujete li živce nekako?
Da.
Planiram i pripremam se, kao što sam vam već rekao.
To mi smiri živce.
Sigurno vam je dosta ove sobe.
Ispričavam se uime svojih agenata. Moramo biti sigurni.
Vi ste jedan od onih rijetkih i genijalnih pojedinaca
koji postižu ono što drugi ne mogu.
Zadivili ste nas.
Sve najbolje na obuci!
ODOBRENJE ZA POČETAK OBUKE
Nakon nekoliko mjeseci obuke u Škotskoj, vratio sam se u Norvešku.
Osjećao sam da sam spreman za veće operacije.
Ali prvo sam morao upoznati novog vođu pokreta otpora.
Jensa Christiana Haugea.
Imam jaja za doručak.
Dobit ćeš gutljaj pripravka mojega muža.
Dobro.
Rekao je da liječi sve.
Samo ne tumor na mozgu,
kako se ispostavilo.
Moja sućut.
Hvala!
Ne smijemo se zakopavati u tu tamu.
Katkada je važno uživati.
Unatoč svemu što se događa.
Kad će doći?
Doći će.
Plešeš li?
Ne.
Ne smijemo zaboraviti disati, iako smo u ratu.
Korak po korak.
Ozbiljni ste?
Nećeš dobiti još hrane ako ne budeš plesao.
Dobro…
Još nikad nisi plesao?
Jesam.
-Dobro. -Apsolutno.
Stavi desnu ruku na moje rame.
Drugu ruku stavi ovdje. Ja ću voditi.
Kreni.
Ne mogu plesati s balvanom. Moraš disati.
Udahni kroz nos.
Izdahni kroz usta. Ponovno.
Pokušajmo ponovno.
Na tri.
Desno.
I, dva, lagano, lagano, dva.
Da, dobro je.
Ne zaboravi disati.
Dobro došao!
G. Hauge.
-Kavu? -Da, molim te.
-Pokušavam broj 24 naučiti da diše. -Shvaćam.
Imaš li 25 godina?
Imam.
Možda nećeš još dugo živjeti.
Razmišljaš li o tome?
Mogu živjeti s tim.
Kako bi reagirao na mučenje?
Ne znam.
Jedini pravi odgovor.
Ti i ja ćemo surađivati.
Imamo nešto hitno.
U redu?
Quisling i Marthinsen prisilit će naše da se bore za Nijemce,
da budu topovsko meso u Rusiji.
Sutra ih 3000 ide u ured za zapošljavanje.
Neka do svitanja izgori do temelja.
Akersgata 55, ovdje je.
Prazna zgrada zatvorena preko noći.
Raznijet ćemo jedan arhiv, ne sve.
Oko osam, deset kilograma?
Da, možda deset.
Max, oružje možete dobiti od Selvaaga.
Dobro.
Tallak, ti nadziri Akersgatu.
Naći ćemo se ovdje u 19 h.
Da, možeš birati. Pogledaj ovo.
Akersgata 55, izvolite.
Prije sastanka moramo provjeriti sve.
Dobro.
Što sam rekao?
Rekao si da ja i… Max…
Tallak, ovo neće ići.
Nasmiješio sam joj se jer smo u kafiću.
Sad je protuzakonito smiješiti se ljudima?
Neki od nas imaju osjećaje.
Dobro, nasmiješi se. Kad se prestaneš smiješiti,
vraćaš se u Akersgatu.
Ja… Upravo sam došao odande.
-Ključ koji sam ti dao? -Da.
Je li dobar?
Spremni smo.
Dobro.
18. SVIBNJA 1944.
Imaš ključeve?
Lijepa kuća.
Ovdje ima ljudi.
Nastavljamo.
Mogu li vam pomoći?
Što se ovdje događa?
Radimo prekovremeno. Sutra ujutro imamo gužvu pa…
-A vi? -Moramo provjeriti ventilaciju.
To je dobro! Ovdje zna biti zagušljivo.
-Riješit ćemo to. -Hvala!
Znaš što…
Kad vidim mlade ljude poput vas koji ne poduzimaju ništa,
znaš što mi padne napamet? Majku mu!
Da sam mlad, učinio bih sve da se riješimo tih prokletih svinja.
Iskreno, najradije bih vas istukao.
-Radimo, ali hvala. -Max.
Da, dobro.
Ja ću jedan gutljaj.
O, da!
-Hvala! -Ništa.
Majku mu, kakvo sranje!
Da.
Jedno ću ti reći. Da još mogu trčati,
vidjeli bi oni svojega Boga…
Nekoć mi nitko nije mogao pobjeći.
A bio sam i žilav.
Nego.
Godine 1905. otrčao sam do Drammena i natrag u jednoj noći.
Znaš, ondje je bila jedna cura. Više nema takvih žena.
Nekoć si ih imao za što primiti.
Znaš, pile su mlijeko.
Hej!
Zgrada će uskoro eksplodirati.
Zato svi morate nestati odavde.
Ja prvi!
Da, bila je posebna.
U srpnju, trećeg, četvrtog… Možda u lipnju. Sjećam se…
Otrčao sam do Drammena i natrag u jednoj noći.
Ne, 4. srpnja.
Trebao bi otići, kompa.
-Što si rekao? -Odlazi!
-Odlazi! Nestani! -Dobro.
Što mislite, što je sljedeći dan pisalo u novinama?
Tako je.
Ništa.
Onako je kako piše u novinama jer novine tiskaju oni
koji odlučuju što će objaviti, a što ne.
U vrijeme rata s novinama možete samo potpaliti vatru.
Ovdje Marthinsen.
Kvragu!
Pas ti mater!
Gustav Sønsteby?
-Da? -Pođi s nama.
Samo trenutak.
Poslali su ga u Grini.
Znaju kako se zoveš.
Znaju tko si.
Znali smo da je ovo moguće.
Uzmi. Uvijek ih nosi sa sobom.
Ne daj da te uhvate živog.
Nijemci znaju za ovaj stan.
Dobro. Otići ću.
Hvala!
Hvala lijepa!
Dokumente!
I naprtnjaču.
Provjeri.
Kamo idete, Fjelde?
Na posao.
A čime se bavite?
Osiguranjem.
Što misliš? Osiguranje?
Ugodan dan!
Hvala!
No, prođite.
Nisu te prepoznali?
Srećom, sasvim sam običan.
Ti si svašta, ali običan nisi.
Razmišljaš li kada o tome što ćemo kada sve ovo završi?
Ne.
Zašto ne?
Ne mogu sada o tome.
Želim živjeti u slobodnoj zemlji. Ostalo je sporedno.
Trebao bi se malo pritajiti.
Rekao sam kako bi bilo pametno da se sada dobro pritajiš.
Da, vjerojatno bi bilo.
Što je?
Ja sam…
Upoznao sam nekoga.
Što to znači?
Ženu?
Znam da to ne voliš, ali…
Događa se.
Sve je pod kontrolom.
Što to znači?
Da… Dobro sam razmislio o tome što moram učiniti ako me uhvate.
Da dobro znam što moram učiniti.
Neće nikoga uhvatiti.
Tvornica oružja u Kongsbergu.
Prisilili su 850 Norvežana da za Nijemce izrađuju švedske topove.
Saveznici će je svejedno bombardirati.
Razorit će centar Kongsberga.
Imamo bolju ideju, ali riskantno je.
Morate ući u tvornicu.
Nijemci imaju čuvare, ali trebali biste uspjeti
između dvije ophodnje.
17. RUJNA 1944.
-Bok! -Bok!
Gdje su stvari?
Kakve stvari?
Eksploziv.
Unutra je.
Gdje?
U tvornici.
Unio sam više od 70 kilograma eksploziva.
Tko je to naredio?
Zaključili smo da je to pametno.
Moramo ga spojiti u tvornici?
Da.
Planirali smo da bude spreman prije ulaska.
Trebat će nam bar deset minuta više.
Toliko traje ophodnja.
Da.
Da počnemo?
Imamo ključ.
Ali ne želimo da to oni znaju.
Imamo deset minuta.
Još pet.
Daj! Završi!
Još tri minute.
Daj fitilj. Nemamo vremena.
Moramo otići!
Moram upaliti fitilj.
-Hajde! -Dobro.
Ovamo!
20 KILOMETARA OD KONGSBERGA
Dokumente, molim.
Izađite.
Dobro. Sve je u redu.
Nastavite.
Ali to je… Moram reći da ih nismo baš zadivili.
Novo pravilo!
Od sada ne želim vidjeti ni kap alkohola
za vrijeme ili prije operacije.
Nakon operacije, kad su svi na sigurnom,
to je već druga stvar.
Jasno?
Sve u redu?
Trebaju me u Londonu.
Znaš li zašto?
Ne.
Nemojte biti nemarni dok me nema.
Znamo, bit ćemo oprezni.
Dobro.
Gunnare?
Bože blagi!
-Dugo se nismo vidjeli. -Nego.
Ovo je Annlaug.
Bok!
-Gunnar. -Annlaug.
Drago mi je.
Mi smo zajedno odrasli.
Išli smo u šetnje planinama prije…
Pa, prije svega.
Kako ti je tata?
Bit će dobro.
A ti? Mislio sam da radiš s ocem.
Da, to se malo zakompliciralo.
Sad sam između dva posla, kako se to kaže.
Da. Takav je život.
Vremena su teška.
Putuješ nekamo?
Ne, to je samo posao.
Gradski život?
Da, moglo bi se tako reći.
-Drago mi je što sam te sreo. -I meni.
Vidimo se!
Da!
STUDENI 1944.
Hvala!
Dobar dan!
Vaše Veličanstvo!
Kako se danas zovete?
Erling Fjeld?
Harald Sørensen, električar iz Grefsena.
Vaše Visočanstvo.
Nažalost, moram ići.
Samo sam vas htio upoznati.
-Čast mi je. -Također.
Dobar tek!
Hoćemo li?
Bio sam toliko slobodan da naručim za obojicu.
Hvala, Vaše Veličanstvo! Izgleda sjajno.
Dobar tek!
Čujem da kod kuće u Oslu ostvarujete velike uspjehe.
Hvala! Rado bih se vratio i još više pomogao.
Znate što?
Vama ovo treba više nego meni, dragi moj.
Hvala lijepa!
I naravno da ćete se opet… Vratit ćete se kući.
I nastojat ćete da vaših nestašluka bude što više.
Nikad neću zaboraviti taj susret.
Kao da mi je sam kralj naredio da se riješim tih gadova.
Ali prije nego što sam se vratio kući, primio sam još jednu poruku.
SJEDIŠTE ZA SPECIJALNE OPERACIJE
Tallak i Gregers stupili su
u kontakt s dvojicom njemačkih dezertera iz Luftwaffea.
Bar su mislili da su oni dezerteri.
13. STUDENOG 1944.
Gregers je umro odmah.
Tallaka su upucali u lice.
Odveli su ga u ratnu bolnicu.
Da sam bio u Oslu, nikada ne bi otišli na sastanak.
Ne bi se smio održati.
Ali nisam bio ondje.
Nitko ne zna kako bi reagirao na mučenje.
Hoćeš li se slomiti
i izdati sve oko sebe?
Ako je ikako moguće, nitko ne želi biti u toj situaciji.
Katkada se to može izbjeći.
Ali cijena je strašna.
Nove naredbe.
DIREKTIVA ZA BROJ 24
SMAKNUĆA
Čuo sam da je pokret otpora
katkada morao ubijati Norvežane.
Da.
Jesi li ih ti ubijao?
Jesi li iskusio rat?
Ne, ja nisam,
ali moji roditelji jesu.
Onda sam siguran
da će tvoji roditelji shvatiti o čemu govorim.
A ja svima vama želim reći kako se nadam da to nećete shvatiti
sve dok ste živi.
Jer u ratu nijanse nestaju. Sve je crno-bijelo.
I odjednom
vrijede drukčija pravila.
Za vrijeme rata izgubio sam osam najbližih prijatelja
zbog Nijemaca.
Ali kako bi reagirao
da te prijatelji izdaju?
Ne bi mi bilo drago.
Ne.
Ali jesi li ih ubijao?
Ima li još pitanja?
Ovo je najgore.
Sve sami Norvežani.
Marthinsen je najgorljiviji nacist u zemlji, ali trebamo još vremena.
Trebali bismo početi od njega. Podjednako je loš.
On je odgovoran za smrt nekoliko naših.
Priprema!
Pali!
Mogu pitati nekog drugog, Gunnare, ako ti je ovo teško.
Ne možemo od dečki tražiti ono što ja ne bih učinio.
Sredit ću ga.
Bar povedi nekoga.
Oko jednoga se moramo dogovoriti.
Sve će ovo ostati između tebe i mene,
za vijeke vjekova.
Tko je koga ubio, gdje, kada. To ide s nama u grob. Dogovoreno?
Oprostite!
Izašli ste iz broja jedan.
Živite li ondje?
Da.
Sviđa li vam se?
Zašto pitate?
Biste li rekli da je ovo lijepa četvrt?
Apsolutno.
Dobri susjedi?
To malo varira.
Pogotovo ovih dana.
Kako to mislite?
Imate neugodnog susjeda?
Moglo bi se reći.
Koliko blizu živite?
Gunnare.
To je on.
Uzet ću još jednu.
Samo odigraj.
Sve u svoje vrijeme.
Pametnjakoviću.
Hvala!
Nema na čemu.
Čekajte!
Hvala vam!
Da?
Je li te poslije mučilo ono što se dogodilo za vrijeme rata?
Ne, za vrijeme rata živio sam
najekstremnije što sam mogao.
Um mi nikada nije mirovao. Trudio sam se da me što manje stvari dira.
Da sam to dopustio, bio bih gotov.
Zapravo sam više mislila na to kako ste vi iz pokreta otpora
ubijali Norvežane.
Da, to smo već prošli.
Ali mislim da je odgovor bio nepotpun.
To se navodno dogodilo…
Dogodilo se 82 puta za vrijeme rata.
Nisam brojio, ali vjerojatno je to točno.
Ubijali smo samo predane naciste.
I one koji su se spremali učiniti nešto zbog čega Norveška ne bi dobila slobodu.
Onda nije bilo milosti?
Ne.
Možeš uzeti broj dva.
Da.
Vjerojatno bih ih zamijenio.
Astrup i Finn Kaas, ne znam.
-Najmlađi je taj koji potencijalno… -Dobro.
Nikada niste razmišljali o nenasilju?
Nenasilju?
Da.
Gandhi?
Jesi li čuo za njega?
Gandhi se nije borio protiv nacista.
Nenasilje je divno. Apsolutno.
Ali ne funkcionira
kad tvoju zemlju preuzmu ljudi koji preziru cijelo čovječanstvo.
Mislim da funkcionira.
Onda možemo razgovarati ako opet dođe do rata,
za naših života.
Dobro, razgovarat ćemo ako opet dođe do rata.
Da.
Prijeđimo onda na satnika Lingea i njegovu satniju.
Mnogi u satniji bili su iz Rjukana.
Da?
Svi koje ste smaknuli učinili su nešto neoprostivo?
Da.
To je katkada imalo teške posljedice.
Uzmimo Karla Marthinsena.
Kad je riječ o Marthinsenu, sve je bilo jasno.
Da, idemo ravno Blindernveienom. On obično ide do kraja.
Ovako ovdje. Ovdje ćemo se skriti.
Selvaag, možeš li mi pomoći?
Bio je odgovoran za holokaust u Njemačkoj.
Norveške Židove poslao je u koncentracijske logore.
Mogli bismo ga nazvati
najvećim masovnim ubojicom u modernoj povijesti Norveške.
Zato smo ga morali ubiti.
8. VELJAČE 1945.
Kako je maleni? Je li pobijedio na skijaškoj utrci?
Hvala što pitate, ali to je danas.
Da, danas.
Poželi mu sreću.
Hvala!
Vani je strašno hladno.
Što misliš, kako je života vrijedilo žrtvovati?
I to samo da ubijete Marthinsena?
Kad smo ubili Marthinsena,
Nijemci su se osvetili, to je istina.
Odmazda je bila tako strašna da nismo ubili ljude
koji su bili sljedeći na popisu.
U dva dana
u tvrđavi Akershus ubili su 28 Norvežana.
Među njima su bili mnogi naši,
ali i nasumično odabrane nesretne duše.
Je li to vrijedilo toga?
Na to nije moguće odgovoriti.
Koliko vrijedi sloboda?
Pokret otpora ubio je nekoga iz moje obitelji.
Shvaćam. Teško mi je to čuti…
Znate li što je učinio?
To je nejasno.
Navodno je cinkao nekoga.
Da, to se događalo često
za vrijeme rata.
Nadala sam se da možda znate
nešto o tome.
Shvaćam. Kako se zvao?
Erling Solheim.
Primili smo pismo.
Naši ljudi u pošti presreli su ovo pismo državnoj policiji.
Pošiljatelj nudi informacije zbog kojih bi te mogli uhvatiti.
Spominje tebe i mnoge koje poznaješ.
Ponudio se da vas identificira.
Ne, to mi se ime ne čini poznato.
Šefu državne policije u Oslu.
Nedavno sam bio u kontaktu s osobama
koje se bave sabotažom i drugim ilegalnim aktivnostima.
Morat ću… nastaviti. Pokušat ću…
Ali hvala na pitanjima!
Čuo sam i pročitao mnogo toga o zvjerstvima
koje je počinio takozvani Heimefronten.
Solheim mora nestati prije nego što se ponovno javi Gestapu.
Hoćeš li ti to?
Hoću.
Ja mislim da je sloboda vrijedna gotovo svega.
Zato je rat tako nemilosrdno okrutan
da je nemoguće pomiriti suprotstavljene strane.
Jer se radi o slobodi
ili smrti.
Radije ne bih previše pisao,
ali mogu spomenuti da imam informacije
o Sønstebyju, Hauglandu i Helbergu, a znam da vas to zanima.
Također ne želim uplesti policiju jer se njoj ne može vjerovati.
Ako mi pošaljete
propusnicu za Oslo, odmah ću doći.
Srdačno, Erling Solheim.
Trebam vas dvojicu.
Pas ti mater!
Iz Rjukana.
Poznaješ li ga?
Uzmite Stapov auto.
Putujte u civilu. Dokaz da ste u službi.
Solheim je trenutačno nezaposlen. Živi ovdje.
Ulica Sama Eydea.
Zahvalite mu na pismu. Tražite da dođe u Oslo na ispitivanje.
Recite mu da je Stapo zahvalan
i da ga u Oslu čeka nagrada od 200 000 kruna.
Što, 200 000?
Sigurno to želi.
Izvedite ga izvan grada…
I upucajte ga.
Na recepciju.
Na recepciju. Tiho!
Van!
Erling Solheim?
Uzbuna!
Van! Idemo, van!
Idemo!
Van!
Ne znam za vas, ali ja moram pišati.
27. VELJAČE 1945.
Je li shvatio…
Nije.
Dobro.
U redu.
Slobodni smo! Vratio se mir!
Presretna Norveška slavi novo stečenu slobodu
proteklih kaotičnih dana.
Radujemo se u osvit proljeća, sa svom čežnjom i nadom
koje su Norvežanke i Norvežani nosili u svojim srcima.
Pravda je zadovoljena.
Prijezira vrijedna šačica izdajica
koja je sugrađanima zabila nož u leđa…
G. Quisling, ovo je Halvor Rivrud.
Bio je u Dachauu i Mauthausenu.
Trebali biste ga poslušati.
Vi da niste ni pisnuli.
-Jako lijepo! -Da, jako lijepo.
Bok!
Možeš li mi ovo potpisati?
Da, naravno.
Sa zadovoljstvom.
Jao meni…
Znači, to te zanima?
Da.
Nadala sam se da znaš nešto o bratu mojeg pradjeda.
Ne, nažalost, ja…
U ratu se događalo toliko toga da…
Da.
Žao mi je.
Shvaćam.
Svejedno hvala.
Hvala tebi!
U glavi imam pet ladica.
Tri gornje ladice otvaram stalno.
A četvrtu otvaram rjeđe.
Donju ladicu zatvorio sam 8. svibnja 1945.
i više je nisam otvorio.
Tako sam preživio sve ove godine.
Mnogi od nas začudo su se dobro snašli.
SATNIJA 1949.
Ali nekima je bilo previše.
Andreas je počeo piti na Dan oslobođenja.
Svi su znali tko je.
Nitko u Oslu nije mu htio naplatiti.
Išao je od bara do bara 11 godina.
Andreas se ustrijelio 1956.
Slutio sam da nije dobro,
ali tada nisam shvaćao koliko mu je zapravo bilo teško.
To me muči već 50 godina.
Kad sam upoznao Gunnara…
-To je bilo 1998., zar ne? -Da.
NIJEMCI NISU NIKAD UHVATILI GUNNARA SØNSTEBYJA.
U RATU JE IZVEO VIŠE OD VIŠE OD 20 SABOTAŽA.
NAJODLIKOVANIJI JE NORVEŠKI GRAĐANIN
I JEDINI GRAĐANIN S ODLIČJEM RATNOG KRIŽA S TRI MAČA.
GUNNAR SE 1953. VJENČAO SVOJOM VOLJENOM ANNE-KARIN.
UNATOČ NARUŠENOM ZDRAVLJU, SVE DO SMRTI ODRŽAVAO JE PREDAVANJA.
POSVETIO JE VIŠE OD 70 GODINA LJUDIMA KOJE SU MUČILE POSLJEDICE RATA.
S 94 GODINE TAKSIJEM SE ODVEZAO DO DIAKONHJEMMETA
I OTIŠAO U KREVET. UČINIO JE SVE ŠTO JE NAMJERAVAO.
BROJ 24
PISMO DOUŠNIKA
MUZEJ POKRETA OTPORA IMA KOPIJU PISMA KOJE JE SOLHEIM POSLAO STAPU.
GUNNAR SØNSTEBY ODUVIJEK JE TVRDIO
DA SU OSTALI ČLANOVI OBITELJI SOLHEIM BILI ANTINACISTI I „DOBRI NORVEŽANI”.
Prijevod titlova: Jelena Šestak