„ÖT FIÓK VAN A FEJEMBEN.
A FELSŐ HÁROM MINDIG KI VAN HÚZVA. A NEGYEDIK RITKÁBBAN.
A LEGALSÓT 1945. MÁJUS 8-ÁN BEZÁRTAM, ÉS AZÓTA EGYSZER SEM HÚZTAM KI.”
JELENTÉS A 24-ESTŐL
- Kezdhetjük. - Jó.
- Felrakod a mikrofont? - Igen, jövünk.
- Köszönöm. - Jó.
- Kezdhetjük, Gunnar? - Igen.
Készen állok.
- Jól vagy? - Igen, jól vagyok.
Idővel elmúlik.
- Üdvözlöm! - Köszönöm.
- Petter. - Üdvözlöm!
- Petter. Örvendek. - Helló!
Nahát… Egy öregembert vártatok?
Beszélgessünk
az értékekről!
RJUKAN
Ezt a baromságot!
Mi az?
A NÁCI KÖNYVÉGETÉS AGGODALMAT KELT
Könyvégetés?
Kaptam egy könyvet az apámtól.
Egy Langhoff nevű fickó írta, aki egy német munkatábor foglya volt.
Azt a könyvet biztos elégetik.
Börtöntábor?
Igen, szerinte évek óta küldik oda a rendszer ellenségeit.
A kommunistákat?
Szerintem mindenféle embert.
Lápkatonák, ez a címe.
Køhn boltjában megvan.
Vagy kölcsön is adhatom.
Valahol megértem, hogy kordában kell tartani a kommunistákat.
Itt is ugyanaz van.
Másként mind Moszkvában végezzük.
Nem tudod, mit beszélsz, Erling.
- Nincs jogunk véleményt mondani? - De.
De, van.
Ez nem a kommunizmusról szól. Senkit sem szabadna bezárni a véleménye miatt.
Igaz, de tudod, hogy értem.
Nem, nem tudom, hogy érted.
Kész a tábortűz.
Jó, rakd fel!
Több mint 70 éve én is ebbe az iskolába jártam.
Demokráciában éltünk.
De egyre fojtogatóbb lett minden.
Biztonságban érzitek magatokat?
Helyes. Mert én is biztonságban éreztem magam.
És a barátaim
ugyanezt érezték,
amíg aztán már nem voltunk biztonságban.
Azt hittük, a háború utáni korban élünk.
De hirtelen rá kellett döbbennünk, hogy a két háború közti kor volt.
A németek 1940. április 9-én vonultak be.
Oslo elfoglalásához csak 800 katonára volt szükségük.
Kétszer annyira, ahányan itt ültök.
A háborúban el kell döntenünk,
hogy elfogadjuk-e a helyzetet, amiben vagyunk.
Elfogadjuk, hogy így élünk tovább, vagy cselekszünk,
és ezzel mindent kockára teszünk.
1940. ÁPRILIS 10.
Szokás szerint bementem dolgozni,
de nehezen tudtam koncentrálni.
Mindenki menjen ki!
Igyekezzünk!
Látom, nem ijesztik meg könnyen.
Sønsteby.
Bevallom, az ember úgy érzi, dacolnia kell ezzel.
Mennyire erősen érzi ezt?
Elég erősen.
Vagyunk páran, akik úgy gondoljuk, bevesszük magunkat az erdőbe.
Esetleg csatlakozna hozzánk?
Mit mást tehettünk volna?
Meg kellett próbálnunk harcolni.
Tessék, Sønsteby.
Igen.
A németek már mindenhol ott voltak.
Futás!
Hiábavaló volt.
Vonalba fejlődj!
Esélyünk sem volt.
Tessék.
Borzalmasan felkészületlenek voltunk.
Megesküdtem magamnak, hogy soha többé nem leszek felkészületlen.
Tüdőgyulladást és arcüreggyulladást kaptam,
és azt mondták, két évet pihennem kell.
Azt mondják, a legfontosabb az egészség.
QUISLING ISMERTETI TERVEIT
De ez nem igaz.
A legfontosabb a béke és a szabadság.
De két hónappal később megismertem néhány hasonlóan gondolkodó embert.
Itt London.
Ezekben az időkben sokan kérdezhetik Norvégiában, kitart-e a bátorság,
vagy hamarosan feladjuk.
Ott volt Knut Haugland. Rjukanból ismertem.
Max Manus.
Andreas Aubert.
Gregers Gram.
És Tallak, Edvard Tallaksen.
Hasznosnak bizonyult, hogy könyvelő vagyok.
Erling Fjeld lettem.
Gunnar Lier.
Harald Sørensen.
Reidun Andersen péksége lett a támaszpontunk a Grønland negyedben.
Az újságkészítés hasznos dolog, de mi többet akartunk tenni.
A norvég kormány Londonba menekült.
Úgy hallottam, van egy képviselőjük a svédországi brit követségen.
NORVÉGIA – SVÉDORSZÁG
Találkozni akartam vele.
BRIT NAGYKÖVETSÉG, STOCKHOLM
- Hálózatot kell kiépítenünk Oslóban. - Értem.
De ha inkább Angliába mennél, hogy szabotázsakciókra képezzünk ki,
meg tudjuk oldani.
- Köszönöm, de maradok Oslóban. - Oké.
A fedőneved
„24-es” lesz.
Tessék.
Az első küldetésed.
NORVÉG NEMZETI BANK
1942. AUGUSZTUS
- Forfang. - Erling Fjeld.
Ivar Thiedemansen kérte, hogy beszéljek önnel.
Igen.
Tehát, miről van szó?
A londoni norvég kormány megbízásából
kölcsön szeretném kérni a bankjegyek nyomólemezeit.
Kölcsön akarja kérni a norvég bankjegyek nyomólemezeit?
Igen.
Az ellenállás pénzbe kerül.
És bankjegypapírmintára is szükség van.
Løberg kisasszony?
Köszönöm az érdekes beszélgetést.
Mi kell, hogy bízzon bennem?
A megbeszélésnek vége.
Løberg kisasszony kikíséri.
Fjeld úr?
Fjeld úr!
Az unokái németül fognak beszélni.
Mit mondott?
Tudja, hogy az unokái már németül fognak beszélni, ha nem cselekszünk?
Itt a lehetőség, hogy a történelem jó oldalára álljon.
Honnan tudhatnám, hogy a kormányt képviseli?
Hogy győződhetnék meg róla?
Bíznia kell bennem.
Ezt könnyű mondani.
Ha ez rosszul sül el, engem kivégeznek.
Az igazgatóval és a tanáccsal együtt.
Ez mindannyiunkra igaz.
Ha ön az, akinek mondja magát,
az ellenállás londoni adója
olvassa be ezt a rádióban!
És megfontolom.
AZ ÖRÖK VÁGYAKOZÁS
Itt London.
Ezekben az időkben fontos megőrizni a hitünket.
Tizenhat különleges üzenet következik.
Egy. „Egy férfi, akiben megbízhatunk.”
Kettő. „Lándzsa a kézben.”
Három.
„Az örök vágyakozás.”
Négy. „Teljes iskolának néz ki.”
Öt…
Remélem, tudja, mit csinál.
Csütörtök estig van idejük.
Ma hova megyünk?
Kongsvingerbe. Csomag megy Svédországba.
Itt van.
Terboven birodalmi biztos és Quisling miniszterelnök a század védnökei.
A század Maxvik százados vezetésével vonult be Oslóba.
A Hirden kongsvingeri iskolájában új parancsnoki osztály végzett.
Marthinsen rendőrfőnök adja át a megbízólevelet
az új parancsnokoknak és szakaszvezetőknek.
Rosszabb, mint Quisling.
Ezt egyszerű ünnepség követte.
Marthinsen az államrendőrség feje és a Hirden vezetője volt.
Engedte az embereinek, hogy norvégokat kínozzanak.
A norvég nácik néha a németeknél is rosszabbak voltak.
Felfoghatatlan volt számomra, hogy a honfitársaim
hogy képesek együttműködni a megszállókkal.
Nehéz volt eldönteni, kiben bízhat az ember.
A londoni emigráns kormánynak információk kellettek Oslóból.
Engem nevezte ki a kis szervezetünk vezetőjének.
Az összegyűjtött információkat Svédországba csempésztük ki.
Innen Londonba kerültek.
SZIGORÚAN TITKOS
A Gestapo azonban tudomást szerzett az erősödő ellenállási mozgalomról.
Országszerte letartóztatták az embereinket.
A németek a vezetőket keresték.
Fordítsd meg!
Hornbæk nem tudja elvinni Kongsvingerbe?
Andreas beszélni akar veled.
Azt mondta…
Mi történt?
A németek forró olajat öntöttek Kristian végbelébe.
Ő Andreas fivére.
Belülről égett szét.
Andreas.
Részvétem Kristian miatt.
Kivételes ember volt.
Igen, az volt.
Miféle emberek csinálnak ilyet?
Ki csinál ilyet?
Megértjük, ha ki akarsz szállni.
Kiszállni? Nem szállok ki.
A legkeményebb feladatokat kérem. Érted?
- Szia! - Szia!
Itt van.
Rendben.
Helló!
Krogh.
Gudrun Collett.
Krogh?
Nem Fjeld?
Krogh, Fjeld, van belőlük néhány.
Nem keveredhetnek, ez minden.
Megold dolgokat?
Mondhatjuk így is.
Több lakásra is szüksége lenne?
Igen.
- Miért kell ilyen sok? - Sosem alszom kétszer ugyanott.
Collett asszony számos lakásból álló hálózathoz adott hozzáférést.
Egyszerűen a német logikát követtem.
Ugyanis mindennap szorgalmasan és szisztematikusan kutattak utánunk.
A németek a letartóztatásokat általában
hajnali 4 és 6 között intézték.
Ezért keltem mindennap 3:30-kor.
Pár perc múlva az utcán voltam, aztán kimentem az erdőbe,
hogy aludjak pár órát…
mielőtt visszamennék a városba.
Mára már bezártunk.
Zárva vagyunk.
Köszönöm, kisasszony.
Kellemes illat van idebent.
Szabad,
Reidun?
Kérem!
A foglyokat!
Az elsőt!
Ismeri?
Nézze meg jól!
A következőt!
És őt?
Nem tudom.
Ez biztos?
Nem.
Nem mondtam semmit.
Semmit.
Rendben.
Sok embereteket láttam.
Ott volt Solnørdal.
Nem tudom, meddig bírja.
Bármit megtesznek,
hogy megtudják a neved.
Oké.
Mi van veled mostanában?
Nem akarod tudni.
De volt engedélyed arra, hogy Rjukanba utazz?
Igen…
Sokan keresnek.
És még többen fognak.
És attól tartok, hogy…
Hogy talán titeket is megtalálnak.
Tenned kell a dolgod.
Mi is tesszük a miénket.
- Szia, Gunnar! - Szia!
A német és a norvég bűnüldöző szervek jó együttműködéséhez fontos,
hogy együtt megállítsuk a terroristákat.
Igen.
Tehát? Mindent kiszedtünk belőle, amit tud?
Ezt sajnos nem tudhatjuk.
De, tudhatjuk, csak kell hozzá némi erőfeszítés.
És már dalolnak is.
- Bocsásson meg egy percre! - Hogyne.
Jöjjön velem!
Hideg van itt, igaz?
Mi?
A parancsnoka neve?
A vezetőjüké?
A teljes neve.
Gunnar.
A vezetékneve kell.
Sønsteby.
Gunnar Sønsteby?
Igen.
Tessék. Nem volt olyan nehéz.
Elnézést a fennakadásért.
Semmi gond.
De azt mondanám, hogy a várakozás
nagyon is megérte.
GUNNAR SØNSTEBY JUTALOM: 200 000 KORONA
Állj!
A papírjait kérem.
Rendben.
Tovább!
Befelé, Sønsteby!
Bassza meg, nem!
Állj!
LEUCHARS, SKÓCIA, 1943
„Kjakabråten.”
Hát itt vagy.
- Szia! - Örülök, hogy látlak.
Én is téged.
Ideje volt, hogy átgyere.
Minél hamarabb vissza akarok menni.
Haladjunk sorjában, Gunnar!
Erling Fjeld.
Igen, beszélni akarnak veled.
Tényleg?
Mondtam, hogy megbízható vagy, de nem hatotta meg őket.
Mr. Fjeld.
Mondja el még egyszer, Mr. Fjeld!
Miért maradt életben,
amikor annyi kapcsolata nem?
Néhányunk szerint ez szinte lehetetlen.
Ha pedig valami lehetetlen,
arra sokszor elég egyértelmű a magyarázat.
- Mire céloz? - Semmire, Mr. Fjeld.
Mesélje el ön!
Alapos ember vagyok.
Kevesen azok hosszú ideig ezen a szinten.
- Mit mondjak erre? - De ön képes rá?
Nem mondom, hogy jobb vagyok másoknál.
De minden ébren töltött pillanatban előre tervezek.
- Ahogy a többiek is. - Pontosan.
- Bárcsak így lenne! - Szóval nem szerencse?
Dehogynem. Szerencse és jó tervezés.
Iszik?
A háború kezdete óta nem. Rontja a hatékonyságot.
- Nem kell idegnyugtatónak? - Nem.
- És a nők? - Mi van velük?
Szereti őket? Egyes ügynökök a férfiakat kedvelik.
Bármilyen döbbenetes.
Igen, szeretem a nőket.
Hány nővel volt kapcsolata?
Kb. öttel.
Ezek közül hánnyal feküdt le?
Ezek elég bizalmas kérdések.
Csak válaszoljon!
A háború kezdete óta eggyel sem.
Ezt nehezen hiszem el, Mr. Fjeld.
Sajnálom, de ezért nem én vagyok a felelős.
Használ bármit idegnyugtatónak?
Igen.
Tervezek és mindenre felkészülök, ahogy már mondtam.
Ez nyugtatja meg az idegeimet.
Biztosan unja már ezt a szobát.
Elnézést kérek, de biztosra kellett mennünk.
Úgy tűnik, ön a ritka és zseniális magánzók közé tartozik,
akik képesek arra, amire mások nem.
Le vagyunk nyűgözve.
Sok sikert kívánok a kiképzéshez!
KIKÉPZÉS JÓVÁHAGYVA
Pár hónapos skóciai kiképzés után visszatértem Norvégiába.
Úgy éreztem, készen állok nagyobb küldetésekre.
De először találkoznom kellett az ellenállás új vezetőjével,
Jens Christian Haugével.
Hoztam tojást reggelire.
Kapsz egy kortyot a férjem találmányából.
Rendben.
Azt mondta, mindent gyógyít.
Az agydaganat kivételével,
ahogy kiderült.
Részvétem.
Köszönöm.
Nem szabad belemerülnünk a sötétségbe.
Fontos, hogy néha jól érezzük magunkat.
Bármi is történik.
Mikor jön?
Itt lesz.
Táncolsz?
Nem.
A háborúban is kell egy kis könnyedség.
Haladjunk sorjában!
Komolyan?
Ha nem táncolsz, nincs több étel.
Rendben.
Sosem táncoltál még?
De, igen.
- Rendben. - Persze.
Akkor tedd a jobb kezed a vállamra!
A másikat ide. Én vezetek.
Most.
Nem tudok táncolni egy farönkkel. Lélegezned kell.
Az orron át be.
A szájon át ki. Újra!
Próbáljuk meg újra!
Háromra.
Jobbra!
Kettő, lazán, kettő.
Igen, nagyon jó.
Ne felejts el lélegezni!
Isten hozta!
Hauge úr.
- Kávét? - Köszönöm, kérek.
- Lélegezni tanítom 24-est. - Értem.
Betöltötted már a 25-öt?
Igen.
Lehet, hogy 26 már nem leszel.
Gondoltál már erre?
El tudom fogadni.
Hogy bírnád a kínzást?
Nem tudom.
Ez az egyetlen helyes válasz.
Együtt fogunk dolgozni.
Van egy sürgős feladat.
Igen?
Quisling és Marthinsen norvég fiúkat küld a háborúba,
ágyútölteléknek az orosz frontra.
Holnap 3000 fiú megy a munkaügyi hivatalba.
Reggelre kiégett romnak kell lennie.
A cím Akersgata 55, itt van.
Üres épület, éjszakára bezárják,
és csak az irattárat robbantjuk fel.
Gregers, nyolc-tíz kiló?
Igen, talán tíz?
Max. Beszéltem Selvaaggal, ellát minket fegyverrel.
Rendben.
Tallak, te figyeled az Akersgatát.
Este hétkor találkozunk.
Igen, több lehetőség is van. Nézd!
Tessék, az Akersgata 55.
Mindent ellenőrizni kell este hétre.
Igen, persze.
Mit mondtam?
Azt, hogy én és Max…
Tallak, így nem lesz jó.
Kávézóban vagyunk, azért mosolyogtam rá.
Már mosolyogni is tilos?
Van, akinek vannak érzelmei.
Jó, akkor mosolyogj, de ha kimosolyogtad magad,
visszamész az Akersgatára.
Most jövök onnan.
- Adtam egy kulcsot. - Igen.
Belepróbáltad a zárba?
Kész.
Oké.
1944. MÁJUS 18.
Megvan a kulcs?
Szép hely.
Nem üres.
Folytatjuk.
Jó estét, segíthetek?
Mi folyik itt?
Túlórázunk. Reggel sok munka vár ránk, ezért…
- És önök? - A szellőzést kell ellenőriznünk.
Az jó. Sokszor fülledt a levegő.
- Elintézzük. - Köszönöm.
Tudja…
Amikor fiatalokat látok, akik semmit sem tesznek,
tudják, mit gondolok? Azt, hogy az istenit!
Fiatal koromban mindent megtettem volna, hogy megszabaduljak a káposztazabálóktól.
Legszívesebben megverném magát. Őszinte leszek.
- Dolgozunk, de köszönöm. - Max.
Rendben.
Egy korty jöhet.
Rendben.
- Köszönöm. - Persze.
A rohadékok.
Igen.
Annyit mondok, ha még tudnék futni,
ezek most jól megjárnák.
Régen senki sem volt gyorsabb nálam.
Hát, igen. Erős is voltam.
Aha.
1905-ben egy éjszaka alatt elfutottam Drammenbe és vissza.
Ugyanis volt ott egy bizonyos hölgy. Ma már nem teremnek ilyenek.
Akkoriban még volt rajtuk mit fogni.
Mert sok tejet ittak.
Helló!
Hé, emberek!
Mindjárt felrobban az épület,
szóval kifelé, de mocskos gyorsan!
Először én!
Nem semmi lány volt.
Júliusban volt, 3-án vagy 4-én, vagy talán júniusban…
Egy éjszaka alatt megjártam Dramment.
Július 4-én, nem…
Jobb, ha elmegy innen.
- Tessék? - Menjen innen!
- Tűnjön el innen! - Jól van.
Mit gondoltok, mit írtak erről másnap az újságok?
Pontosan.
Semmit.
Az újságok nem írnak meg mindent, mert a készítőik azok,
akik eldöntik, mi kerül nyomtatásba és mi nem.
Háborús időkben az újság csak begyújtani jó.
Tessék, Marthinsen.
Isten verje meg!
A pokolba!
Gustav Sønsteby?
- Igen? - Velünk kell jönnie.
Egy perc.
A Grini munkatárborba vitték.
Ismerik a neved.
Tudják, ki vagy.
Tudtuk, hogy ez megtörténhet.
Ez mindig legyen nálad.
Nem foghatnak el élve.
A németek tudnak erről a lakásról.
Rendben, indulok.
Köszönöm.
Köszönjük.
Igazolványt!
A hátizsákot is.
Ellenőrizd!
Hová megy, Fjeld úr?
Munkába.
Mivel foglalkozik?
Biztosításokkal.
Mit gondolsz? Biztosítás?
Szép napot!
Köszönöm.
Menjen!
Szóval nem ismertek fel?
Szerencsére átlagos vagyok.
Sok minden vagy, de átlagos biztos nem.
Gondoltál már arra, mit fogsz csinálni, ha vége lesz ennek?
Nem.
Miért nem?
Most nem gondolhatok erre.
Szabad országban akarok élni, a többi másodlagos.
- Egy időre meg kell húznod magad. - Mi?
Azt mondom, bölcs dolog lenne egy időre eltűnnöd.
Igen, bölcs dolog lenne.
Mi az?
Nos…
megismerkedtem valakivel.
Milyen „valakivel”?
Egy nővel?
Tudom, hogy nem tetszik, de…
Megesik az ilyesmi.
Uralom a helyzetet.
Ez alatt mit értesz?
Alaposan átgondoltam, mit kell tennem, ha elkapnak.
Pontosan tudom, mit kell tennem.
Senkit sem kapnak el.
A kongsbergi fegyvergyár.
A gyárban 850 norvég munkás készít svéd ágyúkat a németeknek.
A szövetségesek mindenképpen lebombázzák.
Kongsberg városközpontja elpusztul.
Nekünk van egy jobb ötletünk, de kockázatos.
Be kell jutnotok a gyárba.
A németek őrzik, de meg lehet csinálni két őrjárat között.
1944. SZEPTEMBER 17.
- Helló! - Helló!
Hol van a cucc?
Milyen cucc?
A robbanóanyag.
Bent.
Hol bent?
A gyárban.
Több mint 70 kiló robbanóanyagot csempésztem be.
Ki adott rá parancsot?
Úgy döntöttünk, jó ötlet.
A gyárban kell összeállítani a bombát?
Igen.
A terv az volt, hogy kész bombával megyünk be.
Így minimum tíz perccel több idő kell.
Ennyi idő alatt ér körbe a járőr.
Igen.
Elkezdjük?
Van kulcsunk.
Igen, de nem akarjuk, hogy tudják.
Tíz perc.
Öt perc.
Gyerünk, fejezd be!
Három perc.
A gyújtózsinórt! Nincs idő.
Mennünk kell.
Be kell gyújtani.
- Igyekezz! - Jó.
Erre!
HOKKSUND – 20 KM-RE KONGSBERGTŐL
A papírjait kérem.
Szálljon ki!
Jó. Minden rendben.
Mehet.
De meg kell mondanom, nem voltak annyira lenyűgözve.
Új szabály!
Mostantól kezdve egy csepp alkoholt sem akarok látni
küldetés közben vagy előtt.
Küldetés után, amikor mindenki biztonságban van,
már más a helyzet.
Világos?
Minden oké?
Londonba hívatnak.
Tudod, miért?
Nem.
Semmi meggondolatlanság, amíg nem vagyok itt.
Tudjuk, óvatosak leszünk.
Jól van.
Gunnar?
Nahát!
- Rég nem találkoztunk. - Az biztos.
Ő Annlaug.
Szia!
- Gunnar. - Annlaug.
Nagyon örülök.
Együtt nőttünk fel.
Együtt túráztunk a hegyekben, mielőtt…
Nos, minden előtt.
Hogy van az apád?
Minden rendben lesz.
És te? Azt hittem, az apáddal dolgozol.
Igen, az elég zűrösre sikeredett.
Most éppen két állás közt vagyok.
Értem. Ilyen az élet.
Nehéz idők.
Utazol valahova?
Nem, munkaügy.
A városi élet?
Igen, mondhatjuk.
- Jó volt találkozni. - Igen.
Majd fussunk össze.
Igen.
LONDON, 1944. NOVEMBER
Köszönöm.
Jó napot!
Felség.
Ma mi a neve?
Erling Fjeld?
Harald Sørensen, villanyszerelő Grefsenből.
Királyi fenség.
Sajnos mennem kell.
Csak meg akartam ismerni önt.
- Megtiszteltetés. - Részemről is.
Kellemes ebédet!
Szabad?
Bátorkodtam mindkettőnknek rendelni.
Köszönöm, felség. Igazán jól néz ki.
Jó étvágyat!
Úgy hallom, nagy dolgokat visz végbe otthon, Oslóban.
Köszönöm. Szeretnék visszamenni, és még többet tenni.
Ez így nem lesz jó.
Magának több erő kell, mint nekem, fiam.
Köszönöm.
És természetesen haza fog menni.
És ezután is annyi csínytevést követ el, amennyit csak tud.
Sosem felejtem el azt a találkozást.
Mintha maga a király parancsolta volna, hogy vágjunk vissza.
De mielőtt hazatértem volna, újabb üzenetet kaptam.
AZ SOE FŐHADISZÁLLÁSA, LONDON
Tallak és Gregers
kapcsolatba lépett a német légierő, a Luftwaffe két dezertőrjével.
Legalábbis ők azt hitték, hogy dezertőrök.
1944. NOVEMBER 13.
Gregers azonnal meghalt.
Tallakot arcon lőtték…
és egy katonai kórházba szállították.
Ha Oslóban vagyok, erre a találkozóra nem kerül sor.
Nem engedélyeztem volna,
de nem voltam ott.
Egyikünk sem tudja, hogy reagálnánk a kínzásra.
Megtörnénk?
Minden bajtársunkat elárulnánk?
Ha lehetséges, mindenki el akarja kerülni a kínzást.
És néha lehetséges is.
De megvan az ára.
Az új parancsai.
PARANCS A 24-ES SZÁMÁRA
VÉGREHAJTANDÓ KIVÉGZÉSEK
Azt hallottam, hogy az ellenállási mozgalomnak
néha norvégokat kellett ölnie?
Igen.
Önnek is?
Voltál már háborús helyzetben?
Nem, én nem,
de a szüleim igen.
Akkor biztos vagyok abban,
hogy a szüleid értik, amit most elmondok.
És mindenkinek mondom, remélem, nektek sosem kell megértenetek,
amíg csak éltek.
A háborúban eltűnnek az árnyalatok. Minden fekete-fehér,
és hirtelen
más szabályok lesznek érvényesek.
A háború alatt nyolc közeli barátomat vesztettem el
a németek miatt.
De mit tennél,
ha a barátod adna fel?
Nem örülnék neki.
Nem.
De tett ilyet?
Van még kérdés?
Ők a legrosszabbak.
Mindegyikük norvég.
Marthinsen az ország leghithűbb nácija, de több időre van szükségünk.
Vele kellene kezdeni. Majdnem ugyanolyan rossz.
Személyesen felelős több emberünk haláláért.
Célozz!
Tűz!
Ha nehéznek találod, mást is kijelölhetek rá, Gunnar.
Nem kérhetünk tőlük olyan, amit én ne tennék meg.
Kiiktatom.
Akkor se egyedül csináld!
Egy dologban meg kell egyeznünk.
Ez szigorúan köztünk marad
az idők végezetéig.
A sírba visszük a titkát annak, hogy kit, hol és mikor iktattunk ki. Egyetértesz?
Elnézést!
Az egyes számból jött ki.
Ott lakik?
Igen.
Szeret itt élni?
Miért kérdezi?
Jó környéknek tartja?
Mindenképpen.
A szomszédok is jók?
Az azért változó.
Főleg manapság.
Ezt hogy érti?
Van egy kellemetlen szomszéd?
Mondhatjuk így is.
Milyen közel van a lakásuk?
Gunnar.
Ő az.
Csináljuk!
Csak kártyázz!
Okostojás.
Köszönöm.
Szívesen.
Várjon!
Köszönöm.
Igen?
A háború alatt történtek nem kísértették később?
Nem. A háború alatti életem
a lehető legszélsőségesebb volt,
folyamatosan koncentrálnom kellett, és semmin sem emészthettem magam.
Másként végem lett volna.
A kérdés inkább arra vonatkozott, hogy az ellenállás norvégokat is megölt.
Igen, ezt már tisztáztuk.
Igen, de kevésnek éreztem a választ.
Úgy tűnik, hogy…
a háború alatt 82 ilyen eset volt.
Nem számoltam meg, de valószínűleg így van.
A célpontjaink kizárólag meggyőződéses nácik voltak.
És azok, akik Norvégia szabadsága ellen akartak tenni valamit.
És számukra nem volt kegyelem?
Nem volt.
A kettes a tiéd lehet.
Igen.
Ezeket inkább elcserélném.
Astrup és Finn Kaas, nem tudom.
- A legfiatalabb, aki potenciálisan… - Oké.
Az erőszakmentességet sosem vették fontolóra?
Erőszakmentesség?
Igen.
Gandhi?
Hallott róla?
Gandhi nem a nácik ellen harcolt.
Az erőszakmentesség csodálatos. Ehhez nem férhet kétség.
De nem működik,
ha az emberiességet megvető hatalom foglalja el a hazánkat.
Szerintem csak ez működik.
Ezt megbeszéljük, ha újabb háború tör ki,
amíg még mindketten élünk.
Oké, beszélünk, ha kitör a háború.
Igen.
Térjünk most át Linge százados egységére,
mert az egységben sokan voltunk rjukaniak.
Igen?
De minden kivégzett megbocsáthatatlan dolgokat tett?
Igen.
Ez néha komoly következményekkel járt.
Mint Karl Marthinsen esetében?
Marthinsené egyszerű ügy volt.
Igen, a Blindernveient követjük, általában erre megy az autóval…
Itt fogunk elrejtőzni.
Selvaag, segítenél?
Ő volt a norvég holokauszt felelőse.
Koncentrációs táborokba küldte a norvég zsidókat.
Valószínűleg nevezhetjük
a modern norvég történelem legnagyobb tömeggyilkosának.
Ezért ki kellett iktatni.
1945. FEBRUÁR 8.
Hogy szerepelt a fiad? Megnyerte a síversenyt?
Köszönöm a kérdést, de ma van.
Tényleg.
Sok szerencsét kívánok neki.
Köszönöm.
Átkozottul hideg van ma.
Ön szerint hány életet volt érdemes feláldozni
Marthinsen megöléséért?
Amikor lelőttük Marthinsent,
a németek megtorolták az akciót, ez igaz.
A megtorlás olyan súlyos volt, hogy nem végeztük ki
a következőt a listán.
Két nap alatt
28 norvégot lőttek agyon az Akershus-erődben.
Sok emberünk volt köztük…
de néhány ártatlan szerencsétlen is.
Megérte?
Erre lehetetlen válaszolni.
Mennyit ér a szabadság?
A családom egyik tagját lelőtte az ellenállás.
Értem, és szomorúan hallom…
Tudod, mit tett?
Ez nem teljesen világos.
Állítólag besúgott valakit.
Igen, ez sokszor fordult elő
a háború alatt.
Azt reméltem, talán tud valamit
erről?
Értem. Hogy hívták?
Erling Solheim.
Kaptunk egy levelet.
A postánál dolgozó embereink találtak rá erre az államrendőrségnek írt levélre.
A feladó olyan információt kínál, amely alapján elfoghatnak.
Megnevez téged, és sok ismerősödet.
Felajánlja, hogy azonosít.
Nem, nem ismerős a neve.
Az államrendőrség vezetőjének, Oslo.
A közelmúltban kapcsolatba kerültem olyan személyekkel,
akik szabotázsban és egyéb illegális tevékenységekben érintettek.
Tovább kell lépnem… Megpróbálom…
De köszönöm a kérdéseket.
Sokat hallottam és olvastam a bestiális gaztettekről,
amelyeket az úgynevezett hazai front követett el.
Solheimnek el kell tűnnie, mielőtt újra keresné a Gestapót.
Elintézed?
Igen.
Úgy gondolom, a szabadság szinte bármit megér.
Ezért olyan könyörtelenül kemény a háború,
és ezért válnak átjárhatatlanná a frontok.
Mert a tét a szabadság
vagy a halál.
Írásban nem mondanék sokat,
de megemlíthetem, hogy információim vannak
Sønstebyről, Hauglandról és Helbergről, akik tudom, hogy érdeklik önöket.
A rendőrséget nem akarom bevonni, mert nem megbízhatók.
Ha küldenek nekem
egy utazási engedélyt Oslóba, azonnal odamennék.
Tisztelettel: Erling Solheim.
Beszélhetnék veletek?
A rohadt életbe!
Rjukanból.
Ismered?
Legyen államrendőrségi autó.
Utazzatok civil ruhában! Itt a szolgálati igazolványotok.
Solheim jelenleg munkanélküli. Itt lakik.
Sam Eydes utca.
Köszönjétek meg a levelet! Mondjátok, hogy Oslóba vinnétek kihallgatásra!
Fejezzétek ki az államrendőrség háláját,
és mondjátok, hogy várja a 200 000 korona jutalom!
Kétszázezer?
Biztos ezért csinálta.
Vigyétek ki a városból…
aztán lőjétek le!
A recepcióra.
A recepcióra, csendben.
Kifelé!
Erling Solheim?
Riadó!
Kifelé! Gyerünk, kifelé!
Gyerünk!
Kifelé!
Meg kellene állnunk vizelni.
1945. FEBRUÁR 27.
Rájött…?
Nem.
Jó.
Rendben.
Szabadok vagyunk! Itt a béke!
Norvégia boldogan ünnepli a szabadság visszatérését…
1945. MÁJUS 8.
…ezekben a lázas napokban.
A tavasz hajnalán azzal a vágyakozással és reménnyel ünneplünk,
amely minden norvég nő és férfi szívében ott élt.
Eljött az igazságszolgáltatás ideje.
A maroknyi aljas árulót,
akik hátba szúrták honfitársaikat…
Quisling úr, ő Halvor Rivrud.
Dachau és Mauthausen foglya volt.
Hallgassa végig!
Egy szót se szóljon!
- Nagyszerű volt. - Igen.
Helló!
Dedikálná ezt nekem?
Igen, persze.
Szívesen.
Nahát…
Szóval érdekel ez a dolog?
Igen.
Reméltem, hogy tud valamit a dédapám fivéréről.
Nem, sajnos…
Annyi minden történt akkoriban, szóval…
Igen.
Sajnálom.
Értem.
Azért köszönöm.
Köszönöm.
Öt fiók van a fejemben.
A felső három mindig ki van húzva.
A negyedik sokkal ritkábban.
A legalsót 1945. május 8-án bezártam,
és azóta egyszer sem húztam ki.
Így vészeltem át az azóta eltelt éveket.
Sokan meglepően jól boldogultunk a későbbiekben.
A LINGE EGYSÉG TALÁLKOZÓJA 1949
De néhányunknak túl sok volt.
Andreas a felszabadulás napján kezdett inni.
Mindenki tudta, ki ő.
Oslóban sehol sem fogadtak el tőle pénzt.
Tizenegy évig járt kocsmáról kocsmára.
Andreas 1956-ban öngyilkos lett, agyonlőtte magát.
Gyanítottam, hogy nincs jól,
de akkoriban nem értettem, milyen súlyos az állapota.
Ötven éve bánt a dolog.
Amikor megismertem Gunnart…
- 1998-ban volt, ugye, Gunnar? - Igen.
A NÉMETEK SOSEM TARTÓZTATTÁK LE GUNNAR SØNSTEBYT.
A HÁBORÚ ALATT TÖBB MINT 20 SZABOTÁZSAKCIÓT IRÁNYÍTOTT.
Ő AZ EGYETLEN NORVÉG,
AKI MEGKAPTA A HÁBORÚS KERESZTET HÁROM KARDDAL.
GUNNAR 1953-BAN VETTE FELESÉGÜL ANNE-KARINT.
EGÉSZSÉGI ÁLLAPOTA ELLENÉRE ELŐADÁSOKAT TARTOTT
NEM SOKKAL A HALÁLA ELŐTTIG.
HETVEN ÉVEN ÁT SEGÍTETT AZOKNAK, AKIK A HÁBORÚ UTÓHATÁSAITÓL SZENVEDTEK.
GUNNAR 94 ÉVESEN TAXIVAL MENT BE EGY OSLÓI IDŐSOTTHONBA.
ADDIGRA ELVÉGEZTE A FELADATÁT.
AZ ÁLLAMRENDŐRSÉG RÉSZÉRE
A NORVÉG ELLENÁLLÁS MÚZEUMÁBAN MEGTALÁLHATÓ ERLING SOLHEIM LEVELE.
GUNNAR SØNSTEBY HANGSÚLYOZTA, HOGY A SOLHEIM CSALÁD TÖBBI TAGJA
NÁCIELLENES ÉS „JÓ NORVÉG” VOLT.
A feliratot fordította: Vass András