„AM CINCI SERTARE ÎN MINTE.
PE CELE TREI SERTARE, DE SUS, LE DESCHID MEREU. PE AL PATRULEA, MAI RAR.
AM ÎNCHIS SERTARUL DE JOS ÎN 8 MAI 1945 ȘI NU L-AM DESCHIS DE ATUNCI.
RAPORTUL NUMĂRULUI 24
- Bună! Suntem gata. - Da.
- Atașezi microfonul? - Da. Venim imediat.
- Da. Mersi. - Bine.
- Ești gata, Gunnar? - Da.
Sunt gata.
- Te simți bine? - Da.
Trece după o vreme.
- Bun-venit! - Mulțumesc.
- Petter. - Bun-venit!
- Petter. Încântat! - Bună!
Măi să fie! Așteptați moși pe aici?
Să vorbim despre…
valori.
E o porcărie.
Poftim?
NAZIȘTII ARD CĂRȚI ÎNGRIJORARE MONDIALĂ
Arderea cărților?
Tata mi-a dat o carte ieri.
Un tip, Langhoff, a scris cum i-a fost într-un lagăr de muncă german.
Cred că o s-o ardă și pe aia.
În lagăr?
Da, cică au fost închiși cei care s-au opus regimului.
Atunci, comuniști?
Tot felul de oameni, cred.
Titlul e Soldații mlaștinii.
Køhn o are în magazin.
Sau ți-o împrumut eu.
Înțeleg cumva nevoia de a ține comuniștii sub control.
E la fel și aici.
Altfel, am merge toți la Moscova.
Nu cred că te auzi, Erling.
- Oamenii nu pot avea păreri? - Ba da.
Pot.
Nu e vorba despre comunism.
Nimeni n-ar trebui închis pentru opinii.
Da, dar știi ce vreau să zic.
Nu. Nu știu ce vrei să zici.
Focul de tabără e gata.
Da. Pune asta!
Am învățat la aceeași școală ca voi acum 70 de ani.
Trăiam într-o democrație.
Dar, apoi, am simțit cum se strângea lațul în jurul nostru.
Voi vă simțiți în siguranță?
Bine. Fiindcă și eu mă simțeam în siguranță.
Și prietenii mei
se simțeau în siguranță,
până când a dispărut siguranța.
Credeam că trăim în vremurile de după război,
dar, apoi, ne-am dat seama deodată că trăiam între războaie.
Iar nemții au mărșăluit în 9 aprilie 1940.
Au cucerit Oslo cu doar 800 de soldați.
De două ori mai mulți decât cei de aici.
Într-un război, trebuie să afli
dacă accepți situația în care te afli.
Fie accepți noua normalitate, fie ripostezi cumva
și, astfel, riști totul.
Am continuat să lucrez.
Dar mi-era greu să mă concentrez.
Toată lumea afară!
Grăbiți-vă cu toții!
Văd că nu vă speriați ușor.
Sønsteby.
Trebuie să recunosc că se ajunge la sfidare.
Cât de sfidător sunteți?
Destul de sfidător.
Suntem un grup mic. Am vorbit să mergem în pădure.
Poate v-ar interesa să veniți?
Ce altceva puteam face?
Trebuia să încercăm să luptăm.
Poftim, Sønsteby!
Da.
Nemții erau deja peste tot.
Fugiți!
N-a avut niciun rost.
Formați un rând!
N-am avut nicio șansă.
Poftim!
Eram al naibii de nepregătiți.
Mi-am promis că nu voi mai fi atât de nepregătit niciodată.
Am făcut pneumonie și sinuzită
și mi s-a spus să mă odihnesc doi ani.
Se spune că sănătatea e cea mai importantă.
PRIMUL MINISTRU EXPLICĂ PLANURILE
Nu-i adevărat!
Pacea și libertatea contează cel mai mult.
Dar, după două luni, am cunoscut alți băieți ca mine.
Aici, Londra.
TOTUL PENTRU NORVEGIA
În zile ca astea, mulți norvegieni se întreabă: „Va rezista curajul
sau vom renunța?”
Knut Haugland, pe care-l știam din Rjukan
și Max Manus.
Andreas Aubert.
Gregers Gram.
Și Tallak, Edvard Tallaksen.
Pregătirea mea de contabil s-a dovedit folositoare.
Am devenit Erling Fjeld.
Gunnar Lier.
Harald Sørensen.
Brutăria din Grønland, condusă de Reidun Andersen,
a devenit centrul nostru.
E bine și frumos să publici un ziar, dar voiam să facem mai mult.
Guvernul norvegian fugise la Londra.
Am auzit că aveau un reprezentant la legația britanică din Suedia.
Am vrut să-l cunosc.
LEGAȚIA BRITANICĂ - STOCKHOLM
Ne trebuie o rețea în Oslo.
Înțeleg.
Dar, dacă vrei să te antrenezi în Anglia pentru sabotaj,
te putem duce acolo.
- Mersi, dar pot rămâne în Oslo. - Bine.
Numele tău de cod e…
Numărul 24.
Poftim!
Prima ta misiune.
BANCA NORVEGIEI
AUGUST, 1942
- Forfang. - Erling Fjeld.
Ivar Thiedemansen mi-a cerut să vă caut.
Da.
Despre ce e vorba?
Guvernul norvegian din Londra m-a delegat să cer cu împrumut
plăcile de tipărire a bancnotelor.
Vreți să împrumutați plăcile de imprimare pentru bancnotele norvegiene?
Da.
Rezistența e scumpă. Sigur înțelegeți.
Ne trebuie și o mostră de hârtie.
Dră Løberg?
Mulțumesc pentru discuția interesantă.
Cum să vă câștig încrederea?
Întâlnirea s-a terminat.
Dra Løberg vă va conduce.
Dle Fjeld?
Nepoții tăi vor vorbi germană.
Ce ați spus?
Înțelegi că nepoții tăi vor vorbi germană, dacă nu acționăm?
Asta e șansa ta de a fi de partea bună a istoriei.
De unde știu că dv. reprezentați guvernul?
Cum să fiu sigur?
Trebuie să ai încredere.
E ușor de spus.
Dacă merge prost, voi fi împușcat.
Și directorul băncii, și consiliul.
E valabil pentru noi toți.
Dacă sunteți cine pretindeți,
spuneți-i vocii din Londra
să spună asta la radio.
Apoi, mă voi mai gândi.
Aici, Londra.
În zile ca astea, e important să ne păstrăm optimismul.
Iată 16 mesaje speciale!
Unu: Un om de încredere.
Doi: O suliță în pumn.
Trei:
dorul etern.
Patru: Aspectul unei școli vechi.
Cinci…
Sper că știți ce faceți.
Ai timp până joi seară.
Unde mergem azi?
Mergem la Kongsvinger. Am un pachet de trimis în Suedia.
A ajuns.
Comisarul Terboven și prim-ministrul Quisling
sunt protectorii trupei militare.
Sub conducerea căpitanului Maxvik, trupa a mărșăluit prin Oslo.
Școala Hirden, din Kongsvinger, a scos un grup de lideri de trupe.
Chestorul Marthinsen a dat scrisori de numire
noilor comandanți de trupe și liderilor de echipă.
E mai rău decât Quisling.
Apoi, au avut o simplă întâlnire.
Marthinsen era șeful poliției statale, și liderul suprem al formațiunii Hirden.
Și-a lăsat oamenii să tortureze norvegienii.
Naziștii norvegieni erau uneori mai răi decât nemții.
Nu puteam înțelege cum compatrioții
puteau colabora
cu cei care ne ocupaseră.
Era greu de știut în cine să ai încredere.
Guvernul din Londra avea nevoie de informații din Oslo.
Eu am fost numit lider al micii noastre organizații.
Adunam informațiile și le strecuram apoi în Suedia.
De acolo, erau duse la Londra.
STRICT SECRET
Însă Gestapoul a aflat de mișcarea de rezistență în creștere.
Oamenii noștri au fost arestați în toată țara.
Nemții îi voiau pe cei de la conducere.
Întoarce-l!
Hornbæk nu-l poate duce la Kongsvinger?
Andreas vrea să-ți vorbească.
A zis…
Ce-a fost asta?
Nemții au turnat ulei încins în rectul lui Kristian, fratele lui Andreas.
A ars din interior.
Salut, Andreas!
Condoleanțe pentru Kristian!
A fost excepțional.
Da. Așa a fost.
Ce fel de oameni fac așa ceva?
Cine face așa ceva?
Înțelegem dacă vrei să pleci.
Să plec? Nu dau înapoi.
Vreau să fac lucrurile grele. Înțelegi?
- Bună! - Bună!
A venit.
Da.
Bună!
Krogh.
Gudrun Collett.
Krogh?
Nu-ți zice Fjeld?
Krogh, Fjeld, cinci buzunare, câte unul pentru fiecare.
Trebuie doar să-ți amintești.
Reparați lucruri?
Așa s-ar putea spune.
Vreți acces în apartamente?
Da.
De ce atâtea?
Nu dorm în același loc.
Dna Collett mi-a dat acces la o rețea de apartamente.
Am urmat logica germană.
Ei lucrau sârguincios și metodic, în fiecare zi, ca să ne găsească.
De obicei, nemții veneau să ia oameni
între 4:00 și 6:00.
De asta, mă trezeam zilnic la 3:30.
Ieșeam în câteva minute pe stradă, apoi, mergeam des în pădure
ca să mai dorm câteva ore…
înainte să mă întorc în oraș.
Deschidem iar mâine.
E închis.
Mulțumesc, domnișoară.
Miroase minunat aici.
Îmi permiteți?
Reidun?
Vă rog!
Adu prizonierii!
Primul!
Știți cine e ăsta?
Priviți-l!
Următorul!
Dar el?
Nu știu.
Sigur?
Nu.
N-am zis nimic.
Nimic.
Bine.
Erau mulți de-ai noștri.
Era și Solnørdal.
Nu știu cât va rezista.
Vor face orice
ca să afle cum te numești.
Bine.
Ce învârteli mai faci?
N-ai vrea să afli.
Dar ai permis de călătorie la Rjukan?
Da…
Mă caută mulți indivizi.
Vor fi și mai mulți.
Deci, nu pot să nu mă gândesc că…
ar putea veni după voi.
Fă-ți treaba!
Noi o facem pe a noastră.
- Salut, Gunnar! - Salut!
Pentru cooperarea dintre polițiile germană și norvegiană,
e important să putem opri împreună teroarea.
Da.
Ai aflat tot ce știa?
E imposibil de știut.
Nu e. Trebuie doar să faci un efort.
Vor cânta ca vrăbiile.
Scuză-mă o clipă!
Da, sigur.
Vino cu mine!
E frig aici, nu?
Poftim?
Numele șefului tău?
Al liderului tău?
Numele complet!
Gunnar.
Vrem numele de familie.
Sønsteby.
Gunnar Sønsteby?
Da.
Așa mai merge!
N-a fost așa greu.
Scuze pentru întrerupere!
Nicio problemă.
Dar aș spune
că așteptarea asta
a meritat.
GUNNAR SØNSTEBY RECOMPENSĂ: 200.000 DE COROANE
Stați!
Actele, vă rog!
În regulă.
Mergeți!
Intră, Sønsteby!
Nu!
Stai!
LEUCHARS, SCOȚIA - 1943
Kjakabråten.
Iată-te!
- Salut! - Mă bucur să te văd.
Mă bucur să te văd.
Era și timpul să vii aici.
Vreau să mă întorc repede.
Pas cu pas, Gunnar.
Erling Fjeld.
Da, au cerut să vorbească cu tine.
Zău?
Am încercat să le zic că ești de încredere, dar sunt de neclintit.
Dle Fjeld!
Mai spune-ne o dată, dle Fjeld,
de ce dv. ați supraviețuit când atâția cunoscuți n-au reușit?
Unii dintre noi cred că e aproape imposibil.
Când ceva e imposibil,
de obicei, sunt câteva explicații evidente.
- Ce insinuați? - Nimic, dle Fjeld.
Spuneți-ne dv.!
Sunt un om meticulos.
Puțini pot fi așa de meticuloși în timp.
- Cum aș putea să răspund la asta? - Dar puteți?
Nu spun că sunt cel mai bun dintre toți,
dar plănuiesc din timp atât cât sunt treaz.
- Și ceilalți fac așa. - Da.
- Aș vrea să fie așa. - Deci nu e și noroc?
Ba da! Noroc și planificare bună.
- Consumați alcool? - Nu de când e război. E contraproductiv.
- Nu vă ajută să vă liniștiți? - Nu.
- Dar femei? - Ce e cu ele?
Vă plac? Unii agenți preferă compania masculină.
Deși poate fi șocant.
Da, îmi plac femeile.
Câte contacte feminine ați stabilit?
Vreo cinci.
Dintre acestea, cu câte v-ați culcat?
Întrebările sunt personale.
Răspundeți!
Cu nicio femeie de când a început războiul.
Mi se pare foarte greu de crezut, dle Fjeld.
Scuze, dar nu asta e responsabilitatea mea.
- Dar faceți ceva anume ca să vă calmați? - Da.
Planific și mă pregătesc, cum v-am spus deja.
Așa reușesc să mă liniștesc.
Cred că v-ați săturat aici.
Îmi cer scuze, dar trebuia să fim absolut siguri.
Păreți să fiți unul dintre acei individualiști rari,
care pot realiza ce alții nu pot.
Suntem impresionați.
Vă doresc mult noroc la instrucție.
ACCEPTAT PENTRU INSTRUCȚIE
După câteva luni de instrucție în Scoția, m-am întors în Norvegia.
Mă simțeam pregătit pentru misiuni mai importante.
Întâi, m-am întâlnit cu noul lider al mișcării de rezistență,
Jens Christian Hauge.
Am luat ouă pentru micul dejun.
O să bei o gură din invenția soțului meu.
Bine.
Le vindecă pe toate, a spus el.
Nu și tumorile pe creier,
după cum se pare.
Condoleanțe!
Mulțumesc.
Nu trebuie să ne afundăm în întuneric.
E important să ne simțim bine uneori.
În ciuda situației.
Când vine?
Va veni.
Dansezi?
Nu.
Nu trebuie să uităm să respirăm când e război.
Le facem pas cu pas.
Vorbiți serios?
Nu primești mâncare, dacă nu dansezi.
Da.
N-ai mai dansat până acum?
Ba da.
- Bine. - Sigur.
Atunci, pune mâna dreaptă pe umărul meu!
Cealaltă mână aici, iar eu conduc.
Acum!
Nu pot dansa cu un buștean. Trebuie să respiri.
Inspiră pe nas!
Expiră pe gură! Din nou!
Să încercăm iar!
La trei!
La dreapta!
Doi, pas, pas, doi.
Da! E bine.
Nu uita să respiri!
Bun-venit!
Dl Hauge.
- Cafea? - Da, vă rog.
- Îl învăț pe Numărul 24 să respire. - Înțeleg.
Ai împlinit 25 de ani?
Da.
N-o să mai îmbătrânești mult.
Te-ai gândit?
Pot suporta ideea.
Cum ai reacționa la tortură?
Nu știu.
Singurul răspuns corect!
Vom lucra împreună noi doi.
Avem ceva urgent.
Da?
Quisling și Marthinsen vor obliga norvegienii să lupte pentru nemți.
Îi vor trimite carne de tun în Rusia.
Mâine, vor veni 3.000 de băieți la oficiu.
Vezi să fie ars până-n temelii până la răsărit!
Akersgata, nr. 55. E aici.
O clădire goală, închisă noaptea.
Aruncăm în aer o arhivă, nu toată strada.
Gregers, opt, zece kg?
Da. Poate zece?
Max. Am vorbit cu Selvaag. Poți lua arme de la el.
Da.
Tallak, tu stai de pândă pe str. Akersgata.
Vă veți întâlni la 19:00.
Da, am o selecție. Uită-te aici!
Akersgata 55. Poftim!
Totul trebuie verificat înainte de 19:00.
Da.
Ce-am spus?
Ai spus că eu și Max…
Tallak, nu merge așa.
I-am zâmbit. Suntem într-o cafenea.
E ilegal să le zâmbești oamenilor acum?
Unii mai și simțim.
Da. Bine. Zâmbește! Când termini de zâmbit,
te întorci pe str. Akersgata.
Tocmai am venit de acolo.
- Cheia de la mine? - Da.
Se potrivește?
E gata.
Bine.
18 MAI 1944
Ai cheile?
Ce frumos e!
Sunt oameni aici.
Continuăm.
Bună! Vă pot ajuta?
Ce se întâmplă aici?
Lucrăm peste program. E aglomerat mâine-dimineață…
- Dv.? - Am primit ordin să verific ventilația.
Ce bine! Aerul se îmbâcsește aici.
- Ne ocupăm noi. - Mersi.
Știi ce?
Când văd tineri ca voi, care nu fac nimic în astfel de momente,
știi la ce mă gândesc? „Fir-ar să fie!
Dacă eram tânăr, făceam totul ca să scap de porcii ăștia.”
Îmi vine să te bat, sincer să fiu.
- Lucrăm, dar mersi. - Max!
Da.
Pot lua o gură.
Da.
- Mersi! - Cu plăcere.
Fir-ar! Ce dezastru!
Da.
Te asigur că, dacă aș fi putut să alerg,
le-aș fi arătat câteva, de nu ar…
Pe vremuri, nu mă întrecea nimeni.
Eram și dur.
Da.
În 1905, am fugit dus-întors din Drammen într-o noapte.
Era o doamnă acolo. Nu mai vezi așa ceva acum.
Pe vremuri, exista mai multă iubire.
Se bea lapte atunci.
Alo!
Alo! Atenție!
Clădirea va exploda în curând.
Fugiți cu toții cât puteți de repede!
Eu primul!
Da, ea era altfel.
În 3, 4 iulie sau poate în iunie, îmi amintesc…
Dus-întors din Drammen, într-o noapte.
În 4 iulie, nu.
Ar trebui să pleci, amice.
- Ce ai spus? - Pleacă!
- Fugi! Cară-te! - Bine.
Și ce credeți că scria în ziare a doua zi?
Exact!
Nimic.
În ziare se scrie ceea ce citim numai fiindcă cine le fac
hotărăsc ce se tipărește și ce nu.
În vremuri de război, ziarele sunt bune doar ca să aprinzi focul cu ele.
Da, Marthinsen.
Fir-ar să fie!
Drăcia naibii!
Gustav Sønsteby?
- Da? - Vino cu noi!
O clipă!
A fost trimis în lagărul Grini.
Ți-au aflat numele.
Au aflat cine ești.
Știam că se poate întâmpla.
Ia astea! Să le ai mereu la tine!
Să nu te prindă în viață!
Nemții au aflat de apartamentul ăsta.
Bine. O să plec.
Mulțumesc.
Mulțumesc mult!
Actele!
Și rucsacul!
Verifică-l!
Unde mergi, Fjeld?
La muncă.
Cu ce te ocupi?
Fac asigurări.
Ce părere ai? Asigurări?
O zi bună!
Mulțumesc!
Poți pleca.
Nu te-au recunoscut?
Din fericire, sunt banal.
Ești în multe feluri, dar numai banal nu.
Te gândești vreodată la ce vei face când se va termina totul?
Nu.
De ce nu?
Nu mă pot gândi acum.
Vreau o țară liberă. Restul e secundar.
Ar trebui să te ascunzi o vreme.
Am zis că ar fi înțelept să te ascunzi bine o vreme.
Da, probabil înțelept.
Ce e?
Am…
Am întâlnit pe cineva.
Ce înseamnă „cineva”?
O femeie?
Știu că nu-ți place, dar…
se întâmplă.
Și dețin controlul.
Ce înseamnă „controlul”?
Adică m-am gândit bine ce trebuie să fac dacă mă prind.
Știu exact ce trebuie să fac.
N-o să fie prins nimeni.
Fabrica de arme Kongsberg.
Sunt obligați 850 de norvegieni să facă tunuri suedeze pentru nemți.
Aliații vor bombarda indiferent de victime.
Centrul orașului Kongsberg va fi distrus.
Avem o idee mai bună, dar e riscant.
Trebuie să intrați în fabrică.
Nemții au paznici, dar ar trebui să poți intra
între două patrule.
7 SEPTEMBRIE 1944
- Salut! - Salut!
Unde sunt?
Ce anume?
Explozibilii.
Sunt înăuntru.
Unde?
În fabrică.
Am strecurat peste 70 de kg de explozibili.
Cine a dat ordinul?
Am hotărât că e o idee bună.
Trebuie să-l conectăm în fabrică?
Da.
Planul era să fie pregătit înainte să intrăm.
Acum, vom avea nevoie de încă zece minute.
Atât durează o patrulă.
Da.
Începem?
Avem cheia.
Da, dar nu vrem ca ei să știe.
Zece minute.
Cinci minute.
Hai! Termină!
Trei minute.
Dă-mi fitilul! N-avem timp.
Trebuie să plecăm!
Trebuie să aprind fitilul.
- Hai! - Da.
Poftim!
HOKKSUND - LA 20 DE KM DE KONGSBERG
Actele, vă rog!
Și ieșiți!
Bine. E totul în ordine.
Puteți pleca!
Dar a fost… Nu prea i-am dat pe spate, sincer să fiu.
O regulă nouă!
De acum, nu vreau să mai văd nicio picătură de alcool
în timpul sau înaintea unei misiuni.
După o misiune, când sunt toți în siguranță,
e altă poveste.
Ați înțeles?
Ești bine?
Mă vor la Londra.
Știi de ce?
Nu.
Nu fiți neglijenți cât lipsesc!
Știm. Vom avea grijă.
Da.
Gunnar?
Măi să fie!
A trecut mult!
Ai mare dreptate.
Ea e Annlaug.
Da. Bună!
- Gunnar. - Annlaug.
Încântat!
Am copilărit împreună.
Făceam drumeții pe munte înainte…
Înainte de toate.
Ce face tatăl tău?
Va fi bine.
Dar tu? Credeam că lucrezi cu tatăl tău?
Da. S-a cam nasolit treaba.
Sunt între slujbe, cum se spune.
Da. Se mai întâmplă.
Sunt vremuri grele.
Călătorești?
Nu. Sunt cu treabă.
Viața de oraș?
Da, s-ar putea spune și așa.
- Mi-a părut bine să te revăd. - Și mie.
Ne mai vedem!
Da.
LONDRA - NOIEMBRIE, 1944
Mulțumesc.
Bună ziua!
Maiestate!
Cum vă numiți azi?
Erling Fjeld?
Harald Sørensen, electrician din Grefsen.
Alteță!
Din păcate, trebuie să plec.
Voiam doar să vă cunosc.
- E o onoare. - La fel.
Poftă bună!
Mergem?
Mi-am permis să comand pentru amândoi.
Mulțumesc, Maiestate! Arată grozav.
Bon appétit!
Am auzit că faci lucruri grozave acasă, în Oslo.
Mulțumesc. Aș vrea să mă întorc pentru mai multe.
Știți ce?
Aveți nevoie de asta mai mult decât mine.
Mulțumesc mult.
Și, firește
că vă veți întoarce acasă.
Și-i veți sabota cât de mult se poate pe nemți!
Nu voi uita niciodată acea întâlnire.
Era de parcă regele însuși îmi ordonase să scap de ticăloși.
Dar, înainte să mă întorc acasă, urma să mai primesc un mesaj.
SEDIUL OPERAȚIUNILOR SPECIALE, LONDRA
Tallak și Gregers
intraseră în contact cu doi dezertori nemți ai bazei Luftwaffe.
Se credea că erau doi dezertori germani.
13 NOIEMBRIE 1944
Gregers a murit pe loc.
Tallak a fost împușcat în față
și a fost transportat la spitalul de război.
Dacă eram în Oslo, acea întâlnire nu avea loc.
N-ar fi fost permis să se întâmple,
dar n-am fost acolo.
Niciunul dintre noi nu știe cum am reacționa la tortură.
Vei ceda
și-i vei trăda pe toți cei apropiați?
Nimeni nu vrea să trăiască asta, dacă poate fi evitat.
Uneori, se poate evita.
Însă există un preț.
Noile tale ordine!
DIRECTIVĂ PENTRU NR. 24
EXECUȚII
Am auzit că mișcarea de rezistență
trebuia să omoare norvegieni uneori?
Da.
Dv. ați făcut asta?
Ai trecut prin război?
Nu. Eu n-am trecut,
dar părinții mei au trecut.
Atunci, sunt sigur
că părinții tăi vor înțelege despre ce vorbesc.
Iar vouă, tuturor, vreau să vă spun că sper să nu trebuiască să înțelegeți
cât mai aveți de trăit.
În război, nuanțele dispar. E totul alb sau negru.
Și, deodată,
se aplică reguli diferite.
În război, mi-am pierdut opt dintre cei mai apropiați prieteni ai mei,
din cauza nemților.
Dar cum ai reacționa
dacă prietenii tăi ar fi trădați?
Nu mi-ar plăcea.
Nu.
Dar ați omorât norvegieni?
Alte întrebări?
E cel mai nasol acum.
Sunt norvegieni toți.
Marthinsen e cel mai devotat nazist din țară, dar ne trebuie mai mult timp.
Ar trebui să începem cu ăsta. E la fel de rău.
E de vină pentru moartea câtorva dintre ai noștri.
Fiți gata!
Foc!
Pot apela la altcineva, Gunnar, dacă ți-e greu.
Nu-i putem obliga pe băieți să facă ce n-aș face eu.
Îl elimin eu.
Măcar mai ia pe cineva!
Trebuie să cădem de acord asupra unui lucru.
Toate astea rămân între mine și tine,
acum și pe vecie.
Cine a eliminat pe cine, unde, când va rămâne între noi. De acord?
Mă scuzați!
Ați ieșit de la nr. 1.
Locuiți acolo?
Da.
Vă place acolo?
De ce întrebați?
Credeți că e un cartier bun?
Cu siguranță.
Vecinii sunt buni?
Asta depinde.
Mai ales în zilele noastre.
Ce vreți să spuneți?
Aveți un vecin problematic?
Așa cred.
Cât de aproape de el locuiți?
Gunnar!
El e.
Fă așa!
Joacă-ți cartea!
Deșteptule!
Mulțumesc.
Cu plăcere.
Așteptați!
Mulțumim!
Da.
V-au afectat lucruri întâmplate în timpul războiului?
Nu, în timpul războiului am trăit
o viață cu foarte multe extreme.
Nu mă odihneam deloc și am lăsat foarte puține să mă afecteze.
Altfel, n-aș fi supraviețuit.
Mă gândeam mai mult la faptul că dv., cei din Rezistență,
ați ucis norvegieni.
Da, am vorbit deja despre asta.
Da, dar răspunsul dv. a fost vag.
Se pare că s-a întâmplat…
de 82 de ori în timpul războiului.
N-am numărat, dar probabil că așa e.
I-am eliminat doar pe naziștii dedicați.
Și pe cei care urmau să facă ceva care să împiedice Norvegia să fie liberă.
Și n-ați avut milă?
Nu.
Te poți ocupa de nr. doi.
Da.
Probabil că le-aș schimba.
Astrup și Finn Kaas. Nu știu.
- E cel mai tânăr, care poate… - Bine.
Nu v-ați gândit să evitați violența?
S-o evităm?
Da.
Gandhi?
Dacă ați auzit de el?
Gandhi n-a luptat cu naziștii.
E minunat să eviți violența. Mereu.
Dar nu reușești
când țara ta e luată ostatică de oameni care urăsc umanitatea.
Atunci poți reuși.
În cazul ăsta, putem vorbi iar, dacă mai e vreun război,
dacă mai trăim amândoi.
Bine, vom vorbi iar, dacă va fi război.
Da.
Să trecem la căpitanul Linge și la compania lui!
În compania Linge, mulți dintre noi eram din Rjukan.
Da?
Dar toți cei executați au făcut lucruri de neiertat?
Da.
Uneori au fost consecințe majore.
Cum a fost Karl Marthinsen?
Când vine vorba de Marthinsen, a fost un caz simplu.
Da, îl urmărim pe Blindernveien. De obicei, conduce până la capăt…
Aici, așa, ne vom ascunde.
Selvaag, vrei să mă ajuți?
El a fost responsabil de Holocaustul din Norvegia.
A trimis evrei norvegieni în lagăre de concentrare.
Ar putea fi numit
cel mai mare ucigaș în masă din istoria modernă a Norvegiei.
A trebuit să fie eliminat.
8 FEBRUARIE 1945
Ce face băiatul? A câștigat competiția de schi?
Mersi de întrebare, dar azi e competiția.
Deci, azi e.
Îi urez baftă.
Mulțumesc.
E al naibii de frig azi.
Câte vieți credeți că au meritat să fie sacrificate
doar pentru a-l omorî pe Marthinsen?
Când l-am împușcat pe Marthinsen,
nemții s-au răzbunat, e adevărat.
Represaliile au fost așa de puternice încât nu i-am mai omorât
pe următorii de pe listă.
În decurs de două zile,
au fost împușcați 28 de norvegieni la fortăreața Akershus.
Printre ei, și mulți dintre ai noștri
și niște biete suflete rătăcite.
A meritat?
Mi-e imposibil să răspund.
Care e prețul libertății?
Cineva din familia mea a fost împușcat de Rezistență.
Înțeleg. Mă doare să aud asta…
Știi de ce?
Asta nu e clar.
Ar fi turnat pe cineva.
Da. S-a întâmplat des asta
în timpul războiului.
Speram că poate știți ceva
despre asta?
Înțeleg. Cum îl chema?
Erling Solheim.
Am primit o scrisoare.
Oamenii noștri de la poștă au interceptat scrisoarea asta către poliția statală.
Expeditorul oferă informații care ar putea duce la capturarea ta.
Sunteți menționați tu și cunoscuții tăi.
S-a oferit să vă identifice.
ERLING SOLHEIM
Nu. Numele ăsta nu-mi pare cunoscut.
Către șeful poliției din Oslo.
Am luat legătura recent cu persoane
implicate în sabotaj și alte activități ilegale.
Va trebui să continuăm, să încercăm să…
Dar mulțumesc pentru întrebări!
Și am auzit și citit atât de multe despre actele dezgustătoare
comise de așa-zisul Front Intern.
Solheim trebuie să nu mai apuce să contacteze Gestapoul.
Te ocupi tu?
Da.
Cred că, pentru libertate, merită să faci aproape orice.
De asta războiul e mereu așa de greu,
încât fronturile sunt imposibil de depășit.
Există libertate
sau moarte.
Aș prefera să nu spun prea multe în scris,
dar pot să menționez că dețin informații despre Sønsteby,
Haugland și Helberg.
Știu că vă interesează.
Totodată, nu vreau să implic poliția fiindcă nu e de încredere.
Dacă mi-ați putea trimite
un permis de călătorie la Oslo, aș veni imediat.
Cu stimă, Erling Solheim.
Pot vorbi cu voi doi?
Drăcia naibii!
De la Rjukan.
Îl cunoști?
Ia o mașină oficială!
Călătorește în haine de civil! Iată dovada comunicării!
Solheim e șomer acum. Locuiește aici.
Strada Sam Eydes.
Mulțumește-i pentru scrisoare! Zi-i să vină la Oslo pentru interogatoriu!
Zi-i că poliția îi mulțumește pentru efort
cu o recompensă de 200.000 care-l așteaptă în Oslo.
200.000?
Ăsta e motivul lui.
Îl scoți din oraș.
Apoi, îl împuști.
La recepție.
La recepție! Liniște!
Afară!
Erling Solheim?
Alarmă!
Afară! Hai! Afară!
Hai!
Afară!
Nu știu voi, dar eu vreau să mă piș.
27 FEBRUARIE 1945
A știut că…
Nu.
Bine.
Suntem liberi! E pace!
O Norvegie veselă și-a sărbătorit renașterea în libertate…
8 MAI 1945
…în aceste zile agitate.
În zorii primăverii ne bucurăm, cu tot dorul și cu toată speranța
pe care norvegienii le-au purtat în inimile lor.
S-a făcut dreptate.
Acei trădători josnici
care și-au înjunghiat concetățenii…
Dle Quisling. Dumnealui e Halvor Rivrud.
A fost închis în Dachau și Mauthausen.
Ar trebui să-l ascultați.
Să nu spuneți nimic!
- Ce frumos! - Chiar așa!
Bună ziua!
Îmi puteți da un autograf?
Da. Sigur.
Cu plăcere.
Măi să fie…
Deci, te interesează asta?
Da.
Speram că știți ceva despre fratele străbunicului meu.
Nu. Din păcate…
S-au întâmplat atâtea atunci, deci…
Da.
Îmi pare rău.
Înțeleg.
Mulțumesc oricum!
Mulțumesc.
Am cinci sertare în minte.
Cele trei sertare, de sus, le deschid mereu.
Pe al patrulea, mult mai rar.
Am închis sertarul de jos în 8 mai 1945
și nu l-am deschis de atunci.
Așa m-am descurcat în toți acești ani.
A fost surprinzător de bine pentru mulți dintre noi.
COMPANIA LINGE ÎNTÂLNIRE - 1949
Dar pentru unii a fost prea mult.
Andreas a început să bea în ziua eliberării.
Știau toți cine e.
Niciun bar din Oslo nu-i accepta banii.
A mers din bar în bar timp de 11 ani.
Andreas s-a împușcat în 1956.
Am bănuit că nu se simțea bine,
dar, pe atunci, n-am înțeles cât de rău a fost pentru el.
Mă deranjează de 50 de ani.
Când l-am cunoscut pe Gunnar…
- În 1998, nu, Gunnar? - Da.
GUNNAR SØNSTEBY (1918-2012) N-A FOST ARESTAT DE NEMȚI.
A AVUT 20 DE MISIUNI DE SABOTAJ ÎN RĂZBOI.
E NORVEGIANUL CEL MAI DECORAT
ȘI SINGURUL CU CRUCEA DE RĂZBOI CU TREI SĂBII.
GUNNAR S-A ÎNSURAT CU IUBITA LUI, ANNE-KARIN, ÎN 1953.
ÎN CIUDA SĂNĂTĂȚII PRECARE, A ȚINUT LECTURI PÂNĂ ÎNAINTE SĂ MOARĂ.
ȘI-A PETRECUT 70 DE ANI DIN VIAȚĂ AJUTÂNDU-I PE CEI AFECTAȚI DE RĂZBOI.
LA 94 DE ANI, GUNNAR A LUAT UN TAXI SPRE AZILUL DIN OSLO
ȘI S-A ÎNTINS ÎNTR-UN PAT. REALIZASE CE-ȘI PROPUSESE.
NUMĂRUL 24
LA MUZEUL FRONTULUI NAȚIONAL DIN NORVEGIA E SCRISOAREA LUI ERLING CĂTRE POLIȚIE.
GUNNAR SØNSTEBY A SUSȚINUT MEREU CĂ RESTUL FAMILIEI SOLHEIM
ERA ANTINAZISTĂ, FORMATĂ DIN „NORVEGIENI BUNI”.
Subtitrarea: Daniel Onea