«У МОЇЙ ГОЛОВІ П'ЯТЬ ШУХЛЯД.
ТРИ ВЕРХНІ ШУХЛЯДИ Я ВІДЧИНЯЮ ВЕСЬ ЧАС. ЧЕТВЕРТУ — НАБАГАТО РІДШЕ.
Я ЗАЧИНИВ НИЖНЮ ШУХЛЯДУ 8 ТРАВНЯ 1945 РОКУ І ВІДТОДІ НЕ ВІДЧИНЯВ».
ҐУННАР СОНСТЕБЮ
РЮКАН
ЗВІТ ВІД «№ 24»
-Привіт. Ми готові. -Добре.
-Приєднаєш мікрофон? -Так. Зараз будемо.
-Дякую. -Добре.
-Готовий, Ґуннаре? -Так.
Я готовий.
-Усе добре? -Так, добре.
З часом пройде.
-Ласкаво просимо. -Дякую.
-Петтер. -Вітаю.
-Петтер. Дуже приємно. -Привіт.
Ну що, чекали на стариганів?
Поговорімо про
цінності.
РЮКАН
РЮКАН — 1937 РІК
От срань.
Що?
СПАЛЕННЯ КНИГ НАЦИСТАМИ ХВИЛЮЄ СВІТ
Спалення книг?
Якось тато дав мені книгу.
Якийсь Ленґгофф написав, як був у німецькому концентраційному таборі.
Мабуть, її і палять.
У концентраційному?
Так. Він каже, що вони роками інтернували тих, хто був проти режиму.
Тобто комуністів?
Просто людей, я так думаю.
«Болотні солдати».
Вона є в магазині Когна.
Можу позичити свою.
Я розумію потребу тримати комуністів під контролем.
Тут так само.
Якщо ні, ми всі поїдемо до Москви.
Навряд ти себе почув, Ерлінґу.
-Людям не можна мати власну думку? -Можна.
Так.
Це не про комунізм.
Не можна ув'язнювати за думки.
Так, але ж ти мене зрозумів.
Ні, я не розумію, про що ти.
Багаття готове.
Постав це.
Я вчився в тій же школі, що й ви, понад 70 років тому.
Ми жили в демократії.
Але потім відчули, як вона стискає нас.
Ви почуваєтеся в безпеці?
Добре. Бо я теж почувався в безпеці.
І мої друзі
теж почувалися в безпеці,
допоки не перестали.
Ми думали, що живемо в повоєнний час.
А тоді раптом зрозуміли, що живемо в міжвоєнний період.
Німці зайшли 9 квітня 1940 року.
Їм знадобилося лише 800 солдатів для взяття Осло.
Це вдвічі більше за кількість присутніх.
На війні треба зрозуміти,
чи ти готовий прийняти ситуацію, у якій опинився.
Дозволиш цьому стати новою нормою або робитимеш щось…
А отже, ризикнеш усім.
9 КВІТНЯ 1940 РОКУ ВІВТОРОК
Я продовжив ходити на роботу.
Але мені було важко сконцентруватися.
Усі на вихід!
Швидше!
А вас не легко залякати, так?
Сонстебю.
Мушу визнати, стаєш зухвалим.
Наскільки зухвалим ви стаєте?
Доволі зухвалим.
Ми невелика група, яка говорить про те, щоб піти в ліс.
Може, ви хочете приєднатися?
САНДЕРМОЗЕН
Що ще ми могли зробити?
Треба було спробувати поборотися.
Тримай, Сонстебю.
Добре.
Німці вже були всюди.
Бігом!
Це було марно.
У лінію!
У нас не було шансів.
Тримай!
Ми були геть не готові.
Я пообіцяв собі, що ніколи більше не буду таким непідготовленим.
Я заробив пневмонію і синусит,
і мені сказали відпочити два роки.
Кажуть, здоров'я — найважливіше.
ПРЕМ'ЄР-МІНІСТР КВІСЛІНҐ ПОЯСНЮЄ ПОЛІТИЧНІ ПЛАНИ.
Це неправда.
Найважливіше — мир та свобода.
Але через два місяці я зустрів таких, як я.
Це Лондон.
УСЕ ДЛЯ НОРВЕГІЇ
У такі дні люди в Норвегії, певно, думають: «Нам вистачить мужності,
чи ми от-от здамося?»
Кнут Гауґланд, якого я знав з Рюкана.
І Макс Манус.
Андреас Ауберт.
Ґреґерс Ґрам.
І Таллак, Едвард Таллаксен.
Мій бухгалтерський досвід був корисним.
Я став Ерлінґом Ф'єльдом.
Ґуннаром Лієром.
Гаральдом Соренсеном.
Пекарня в Ґронленд із Рейдун Андерсен
стала нашим місцем зборів.
Газета — це добре, але ми хотіли робити більше.
Норвезький уряд втік до Лондона.
Я чув, у них є представник у британській місії у Швеції.
НОРВЕГІЯ — ШВЕЦІЯ
Я хотів з ним познайомитися.
БРИТАНСЬКА МІСІЯ — СТОКГОЛЬМ
Треба побудувати мережу в Осло.
Ясно.
Але якщо хочеш поїхати до Англії і навчитися проводити диверсії,
ми можемо допомогти.
-Дякую, але я можу залишитися в Осло. -Добре.
Твоє кодове ім'я…
Номер 24.
Тримай.
Твоя перша місія.
БАНК НОРВЕГІЇ
СЕРПЕНЬ 1942 РОКУ
-Форфанґ. -Ерлінґ Ф'єльд.
Івар Тідемансен просив зустрітися з вами.
Так.
То чого ви хочете?
Норвезький уряд у Лондоні попросив
позичити форми для друку банкнот.
Ви хочете позичити печатні форми для норвезьких банкнот?
Так.
Опір коштує грошей, ви ж розумієте.
Нам також потрібен зразок паперу.
Міс Лоберґ?
Дякую за цікаву розмову.
Що зробити, щоб ви мені повірили?
Зустріч закінчена.
Міс Лоберґ проведе вас.
Містере Ф'єльд?
Твої онуки говоритимуть німецькою.
Що ви сказали?
Ти розумієш, що твої онуки говоритимуть німецькою, якщо нічого не робити?
Це твій шанс бути на правильному боці історії.
Звідки мені знати, що ви представляєте уряд?
Як я можу бути впевнений?
Ти маєш мені довіряти.
Легко ж казати.
Якщо щось піде не так, мене застрелять.
І директора банку, і раду правління.
І всіх нас.
Якщо ви не брешете,
скажіть голосу з Лондона
сказати це по радіо.
Тоді я подумаю.
ВІЧНА ТУГА
Це Лондон.
У такі дні важливо підтримувати свій дух.
Ось 16 спеціальних повідомлень.
Перше: Людина, якій можна довіряти.
Друге: Спис у кулаку.
Третє:
Вічна туга.
Четверте: Як школа виглядає.
П'яте…
Надіюся, ви знаєте, що робите.
До вечора четверга.
Куди ми сьогодні їдемо?
Ми їдемо в Конґсвінґер. У мене пакунок для Швеції.
Приїхали.
Райхкомісар Тербовен і прем'єр-міністр Квіслінґ
захищають військові компанії.
Під керівництвом капітана Максвіка компанія пройшла через Осло.
Школа Гірдена в Конгсвінгері підготувала командирів загонів.
Начальник Мартінсен роздав листи про призначення
новим командирам військ і старшим командирам.
Він гірший за Квіслінґа.
Потім у них були простенькі посиденьки.
Мартінсен був начальником Стапо і головним лідером Гірден.
Він дозволив своїм людям катувати норвежців.
Норвезькі нацисти іноді були гіршими за німців.
Я не розумів, як співвітчизники
можуть співпрацювати
з тими, хто окупував нас.
Було важко зрозуміти, кому можна довіряти.
Уряду в Лондоні потрібні очі й вуха в Осло.
І мене призначили лідером нашої маленької організації.
Інформацію збирали, а тоді таємно відправляли у Швецію.
А звідти перевозили в Лондон.
СЕКРЕТНО
Але гестапо стало відомо про збільшення руху опору.
Наших людей заарештовували по всій країні.
Німцям потрібні були головні.
Розверни його.
Хіба Горнбек не може відвезти до Конґсвінґера?
Андреас хоче поговорити.
Він сказав…
Що це було?
Німці налили розпечену олію в пряму кишку Крістіана,
брата Андреаса.
Він згорів зсередини.
Андреасе.
Співчуваю щодо Крістіана.
Він був винятковим.
Це правда.
Що за люди так роблять?
Хто ж так робить?
Ми зрозуміємо, якщо ти захочеш піти.
Піти? Я не відступлюся.
Я хочу робити щось серйозне. Ти розумієш?
-Привіт. -Привіт.
Вона тут.
Добре.
Привіт.
Кроґ.
Ґудрун Коллетт.
Кроґ?
Хіба не Ф'єльд?
Кроґ, Ф'єльд, п'ять кишень, по одній на кожного чоловіка.
Тоді не можна забуватися.
Ви все лагодите?
Можна й так сказати.
Хочеш доступ до кількох квартир?
Так.
Нащо так багато?
Не сплю в одному місці двічі.
Місіс Коллетт дала мені доступ до мережі квартир.
АДРЕСА 1234
Я просто слідував логіці німців.
Бо вони щодня ретельно й методично працювали, щоб знайти нас.
Зазвичай німці приходили забрати людей
між четвертою і шостою ранку.
Тому я щодня вставав о 3:30.
За кілька хвилин був на вулиці, а тоді часто ходив до лісу,
щоб поспати ще кілька годин,
перш ніж повернутися в місто.
Ми відкриємося завтра.
Зачинено.
Дякую, міс.
Пахне добре.
Можна мені,
Рейдун?
Прошу.
Приведи в'язнів.
Перший.
Ви знаєте, хто це?
Дивіться на нього.
Наступний.
Як щодо нього?
Я не знаю.
Упевнені?
Ні.
Я нічого не сказала.
Нічого.
Гаразд.
Я бачила наших.
Я бачила Солнордала.
Не знаю, чи він витримає.
Вони зроблять усе,
щоб дізнатися твоє ім'я.
Гаразд.
РЮКАН
Як ти зараз поживаєш?
Краще не питай.
Але в тебе є дозвіл на поїздку в Рюкан?
І…
Багато хто мене шукає.
І їх буде ще більше.
І я не можу не думати, що вони…
Що вони можуть прийти за вами.
Роби свою роботу.
А ми зробимо своє.
-Привіт, Ґуннаре. -Здоров.
Для належної співпраці німецьких та норвезьких правоохоронців
важливо, щоб ми разом зупинили терор.
Так.
Ти дізнався все, що він знав?
Це неможливо.
Ні. Ти просто маєш докласти зусиль.
Вони заспівають.
Я повернуся за хвилину.
Так, звичайно.
Ходи зі мною.
Тут прохолодно, так?
Що?
Як звати головного?
Вашого лідера?
Повне ім'я.
Ґуннар.
Нам потрібне його прізвище.
Сонстебю.
Ґуннар Сонстебю?
Так.
Ось так.
Це було не важко.
Перепрошую за перерву.
Та нічого.
Але я б сказав, що…
це було того варте.
ҐУННАР СОНСТЕБЮ ВИНАГОРОДА: 200 000 КРОН
Стояти.
Документи.
Гаразд.
Їдьте.
Заходь, Сонстебю.
Бляха, ні.
Стій!
ЛУХАРС, ШОТЛАНДІЯ — 1943 РІК
«Кякабратен».
Ось ти де.
-Привіт. -Радий тебе бачити.
І я радий.
Ти давно мав би бути тут.
Я хочу якнайшвидше поїхати назад.
На все свій час, Ґуннаре.
Ерлінґ Ф'єльд.
Так, вони просили поговорити з тобою.
Невже?
Я намагався сказати, що тобі можна довіряти, але їх не переконаєш.
Містере Ф'єльд.
Скажіть ще раз, містере Ф'єльд,
чому ви вижили,
а багато ваших контактів — ні?
Дехто з нас гадає, що це майже неможливо.
Коли щось неможливе,
як правило, є кілька очевидних пояснень.
-На що ви натякаєте? -Ні на що.
Скажіть нам.
Я скрупульозна людина.
Мало хто втримує такий рівень з часом.
-Що я маю на це сказати? -То вам вдалося?
Я не кажу, що я кращий за всіх.
Але я планую наперед усі години неспання.
-Як і інші. -Як і інші.
-Якби ж то. -То тут немає компонента удачі?
Так, удача та планування.
Ви випиваєте?
Від початку війни — ні. Це контрпродуктивно.
-Вам не треба, щоб заспокоїти нерви? -Ні.
-А як щодо жінок? -А що з ними?
Любите жінок? Деякі агенти обирають чоловіків.
Хай як це шокує.
Так, я люблю жінок.
Скільки жіночих контактів ви встановили?
Близько п'яти.
З ким із них ви переспали?
Це доволі особисті питання.
Відповідайте.
Нуль жінок від початку війни.
Мені в це дуже важко повірити, містере Ф'єльд.
Вибачте, але я з цим нічого не зроблю.
Ви якось заспокоюєте нерви?
Так.
Я планую і готуюся, як я вже казав.
Це те, що заспокоює мої нерви.
Ця кімната вам уже набридла.
Приношу вибачення, та ми мали бути впевненими на всі сто.
Схоже, ви один із рідкісних та геніальних індивідуумів,
яким вдається те, на що не здатні інші.
Ми дуже вражені.
Бажаю вам успіху на тренуванні.
ТРЕНУВАННЯ ДОЗВОЛЕНО
Після кількох місяців тренувань у Шотландії я повернувся до Норвегії.
Я почувався готовим виконувати більші завдання.
Але спершу я мав зустрітися з новим лідером руху опору —
Єнсом Крістіаном Гауґе.
На сніданок у мене є яйця.
Тримай ковток винаходу мого чоловіка.
Гаразд.
Він казав, що допомагає від усього.
За винятком пухлин мозку,
як виявилося.
Мої співчуття.
Дякую.
Ми не повинні ховатися в темряві.
Важливо інколи насолоджуватися.
Незважаючи на все довкола.
Коли він прийде?
Він буде тут.
Ти танцюєш?
Ні.
Не можна забувати дихати навіть у війну.
На все свій час.
Ви серйозно?
Ти не отримаєш більше їжі без танцю.
Ага.
Ти раніше танцював?
Так.
-Гаразд. -Добре.
Тоді кладеш праву руку на моє плече.
А другу руку сюди, а тоді я поведу.
Почнімо.
Я не можу танцювати з поліном. Ти маєш дихати.
Вдих через ніс.
Видих через рот. Ще раз.
Спробуємо ще раз?
На три.
Направо.
Раз, два, три, раз.
Так, добре.
І дихати не забувай.
Прошу.
Містер Гауґе.
-Кави? -Так, будь ласка.
-Я намагаюся навчити Номер 24 дихати. -Ясно.
Тобі виповнилося 25?
Так.
Можеш і не подорослішати.
Ти думав про це?
Нічого.
Як реагуватимеш на тортури?
Не знаю.
Правильна відповідь.
Ми з тобою працюватимемо разом.
Є термінова справа.
Яка?
Квіслінґ та Мартінсен змусять норвезьких хлопців воювати за німців,
відправлять їх у Росію як гарматне м'ясо.
Завтра 3000 хлопців ідуть у центр зайнятості.
Переконайтеся, що він спалений до руїн до світанку.
Акерсґата 55, це тут.
Порожню будівлю закривають на ніч.
Треба підірвати один архів, не район.
Ґреґерсе, десь 8–10 кг?
Так, може, десять?
Максе. Я говорив із Селвааґом, він дасть зброю.
Так.
Таллаку, патрулюй Акерсґата.
Зустрінемося тут о сьомій.
Так, у мене є на вибір. Подивися.
Акерсґата 55, ось.
Треба все перевірити до зустрічі о сьомій.
Так-так.
Що я сказав?
Ти сказав, що я і… і Макс…
Таллаку, так не годиться.
Я їй усміхнувся, бо ми в кафе.
Тепер заборонено усміхатися людям?
Деякі з нас щось відчувають.
Так, добре, усміхайся. Коли закінчиш шкіритися,
повертаєшся до Акерсґата.
Я щойно звідти.
-Ключ, який я дав? -Так.
Він точно підходить?
Готово.
Гаразд.
18 ТРАВНЯ 1944 РОКУ
Є ключі?
Гарна місцина.
Тут є люди.
Продовжуємо.
Вітаю, ви щось хотіли?
А що тут коїться?
Ми працюємо понаднормово. Уранці буде людно, тому…
-А ви? -Мені наказали перевірити вентиляцію.
Це добре. Тут задушливо.
-Ми розберемося. -Дякую.
Знаєш…
Коли я бачу молодих людей, як ти, які нічого не роблять у такі часи,
знаєш, що я думаю? Думаю: «Чорт забирай».
Якби я був молодий, я б зробив усе, щоб позбутися цих довбаних свиней.
Через це я хочу надерти тобі зад. Кажу, як є.
-Ми працюємо, але дякую. -Максе.
Ага, так.
Я зроблю ковток.
Еге.
-Дякую. -Звісно.
Чорт, оце так срань.
Так.
Ось що я тобі скажу: якби я міг бігати,
вони б дізналися, що таке лайно…
Раніше ніхто не міг мене обігнати.
Я теж був крутим.
Так.
У 1905-му я пробіг до Драммена й назад за одну ніч.
Там була леді. Більше таких не роблять.
Раніше в них було, за що їх любити.
Тоді вони пили молоко.
Агов.
Гей! Агов!
Будівля скоро вибухне,
тож усі мають швидко забратися звідси.
Я перший!
Так, вона була геть іншою.
Третього, четвертого липня чи, може, червня, я пам'ятаю…
Я пробіг туди-сюди до Драммена за одну ніч.
Четвертого липня.
Треба йти, друже.
-Що ти кажеш? -Тікай!
-Геть! -Гаразд.
І що, ви думаєте, газети написали наступного дня?
Саме так.
Нічого.
Газети пишуть, що їм заманеться, бо ті, хто їх роблять,
вирішують, що друкувати, а що ні.
Під час війни газети корисні лише для підпалу.
Так, це Мартінсен.
Дідько!
Хрінь собача.
Ґустав Сонстебю?
-Так? -Ходімо з нами.
Хвилинку.
Його відправили в Ґріні.
Їм відоме твоє ім'я.
І хто ти.
Ми знали, що таке можливо.
Візьми, завжди носи їх з собою.
Не дай взяти себе живим.
Німці знають про цю квартиру.
Гаразд. Я піду.
Дякую.
Щиро дякую.
Документи.
Рюкзак теж.
Перевір.
Куди ти їдеш, Ф'єльде?
На роботу.
Що в тебе за робота?
Страхування.
Що думаєш? Страхування?
Гарного дня.
Дякую.
Іди собі.
То вони тебе не впізнали?
На щастя, я пересічний.
Тобі пасують багато слів, але точно не «пересічний».
Ти колись думав про те, що робитимеш, коли це скінчиться?
Ні.
Чому ні?
Я не можу про це думати.
Я хочу жити у вільній країні, а все інше — не головне.
Тобі варто трохи залягти на дно.
Я кажу, що тобі варто залягти на дно.
Так, мабуть, варто.
Що таке?
Я…
зустрів декого.
Що значить «декого»?
Даму?
Я знаю, тобі це не подобається, але…
так буває.
І я все контролюю.
Що означає контролюєш?
Що я ретельно зважив, що маю робити, якщо мене спіймають.
Що я точно знаю, що маю робити.
Нікого не спіймають.
Збройовий завод «Конґсберґ».
Вони змушують 850 норвежців робити шведські гармати для німців.
Союзники бомбитимуть попри цивільні жертви.
Центральну частину Конґсберґа знищать.
У нас є краща ідея, але це ризиковано.
Проберіться на завод.
У німців є охорона, але має бути можливість пройти
між двома патрулями.
17 ВЕРЕСНЯ 1944 РОКУ
-Привіт. -Привіт.
Де речі?
Які речі?
Вибухівка.
Усередині.
Усередині чого?
Заводу.
Я проніс приблизно 70 кг вибухівки.
Хто віддав наказ?
Ми вирішили, що це гарна ідея.
Треба під'єднувати все на заводі?
Так.
За планом вона мала бути готовою до того, як ми туди зайдемо.
Тепер треба мінімум на десять хвилин більше.
Стільки триває патрулювання.
Так.
Почнімо?
У нас є ключ.
Але ми не хочемо, щоб вони це знали.
Десять хвилин.
П'ять хвилин.
Бігом! Готово!
Три хвилини!
Дай запал. У нас немає часу.
Треба йти!
Треба запалити.
-Бігом! -Угу.
Сюди!
ГОККСУНД — 20 КМ ВІД КОНҐСБЕРҐА
Документи.
І вийдіть.
Добре. Усе в порядку.
Їдьте.
Але це… Вони не були вражені, маю сказати.
Нове правило!
Відтепер я не хочу бачити ні краплі алкоголю
під час або перед місією.
Після місії, коли всі в безпеці, —
це інша справа.
Зрозуміли?
Усе добре?
Мене чекають у Лондоні.
Знаєш чому?
Ні.
Будьте уважними, поки мене немає.
Звісно, будемо.
Добре.
Ґуннаре?
Нічого собі.
Сто років минуло.
І не кажи.
Це Аннлауґ.
Так, привіт.
-Ґуннар. -Аннлауґ.
Дуже приємно.
Ми разом росли.
Ми гуляли в горах до…
До всього.
Як твій тато?
З ним усе буде добре.
А ти? Я думав, ти працюєш з батьком?
Так, але все трохи занепало.
Я між роботами, як кажуть.
Таке життя.
Важкі часи.
Ти подорожуєш?
Ні, це по роботі.
Міське життя?
Ага, можна й так сказати.
-Був радий знову тебе побачити. -Я теж.
Ще побачимось.
Так.
ЛОНДОН — ЛИСТОПАД 1944 РОКУ
Дякую.
Доброго дня.
Ваше Величносте.
Як вас сьогодні звати?
Ерлінґ Ф'єльд?
Гаральд Соренсен, електрик із Ґрефсена.
-Ваша Королівська Високосте. -На жаль, мені треба йти.
Я просто хотів познайомитися.
-Це честь. -І для мене.
Смачного.
Розпочнімо?
Я взяв на себе сміливість замовити нам обом.
Дякую, Ваша Величносте. Виглядає чудово.
Смачного.
Я чув про ваші чудові результати вдома в Осло.
Дякую. Я хотів би повернутися і зробити більше.
Знаєте що…
Вам це потрібно більше, ніж мені, хлопчику мій.
Щиро дякую.
І, звісно, ви… ви повертаєтеся додому.
І втнете стільки витівок, скільки зможете.
Я не забуду ту зустріч.
Наче сам король наказав мені позбутися виродків.
Але перш ніж я повернувся додому, я отримав ще одне повідомлення.
УПРАВЛІННЯ СПЕЦОПЕРАЦІЙ, ЛОНДОН
Таллак і Ґреґерс
встановили контакти з двома німецькими дезертирами з Люфтваффе.
Вони думали, що це два німецькі дезертири.
13 ЛИСТОПАДА 1944 РОКУ
Ґреґерс помер на місці.
Таллаку вистрілили в обличчя…
його відвезли у військовий шпиталь.
Якби я був в Осло, тієї зустрічі не було б.
Я б не дозволив цьому статися,
але мене там не було.
Ніхто з нас не знав, як ми реагуватимемо на тортури.
Зламаєшся
і зрадиш усіх довкола?
Ніхто не хоче опинитися в цій ситуації, якщо її можна уникнути.
Іноді її можна уникнути.
Але за велику ціну.
Ваші нові накази.
ДИРЕКТИВА ДЛЯ № 24
СТРАТИ
Я чув, що руху опору
іноді доводилося вбивати норвежців?
Так.
А вам?
Ти жив у війну?
Ні,
але мої батьки — так.
Тоді я впевнений,
що твої батьки зрозуміють, про що я говорю.
А вам усім я хочу сказати, що сподіваюся, що вам не доведеться
зрозуміти це за життя.
Бо на війні нюанси зникають. Лише пан або пропав.
І раптом
діють інші правила.
Під час війни я втратив вісьмох своїх найближчих друзів
через німців.
Але як ти відреагуєш,
якщо твоїх друзів здадуть?
Мені б це не сподобалося.
Ні.
То ви вбивали?
Є інші запитання?
Ці найгірші.
Вони всі норвежці.
Мартінсен — найвідданіший нацист країни, але нам треба більше часу.
Треба почати з цього, він не набагато кращий.
Він відповідальний за смерть кількох наших.
Приготуватись!
Вогонь!
Я можу попросити когось іншого, Ґуннаре, якщо тобі важко.
Ми не можемо змушувати їх робити те, чого я не можу.
Я його завалю.
Візьми когось з собою.
Ми маємо домовитися про одне.
Усе це залишиться між нами,
раз і назавжди.
Хто кого, де, коли — це помре з нами. Домовилися?
Перепрошую?
Ви вийшли з першого номеру.
Ви там живете?
Так.
Вам там подобається?
Чому ви питаєте?
Як гадаєте, це гарний район?
Однозначно.
Хороші сусіди?
Дивлячись хто.
Особливо в ці дні.
Що ви маєте на увазі?
У вас є неприємний сусід?
Можливо.
Наскільки близько ви живете?
Ґуннаре.
Це він.
Візьму іншу.
Розіграй карту.
На все свій час.
От розумник.
Дякую.
Будь ласка.
Чекайте!
Дякую вам.
Так.
Після війни вас турбувало те, що трапилося під час війни?
Ні, під час війни я жив
життя настільки екстремальне,
що моя голова ніколи не відпочивала, і я не дозволяв їй забитися.
Якби дозволив, мені був би кінець.
Я скоріше питала про те, як опір
вбивав норвежців.
Так, ми це вже проходили.
Так, але здається, що ви не відповіли.
Очевидно, це сталося…
82 рази за всю війну.
Я не рахував, але, мабуть, десь так і було.
Ми прибирали лише відданих нацистів.
І тих, хто збирався щось зробити, щоб завадити Норвегії стати вільною.
І тоді пощади не було?
Ні.
Можеш взяти другий номер.
Добре.
Я б їх поміняв.
Аструп та Фінн Каас, не знаю.
-Саме наймолодший потенційно… -Гаразд.
Тож ви не думали про ненасильні методи?
Ненасильні?
Так.
Ганді?
Чули про нього?
Ганді не воював із нацистами.
Ненасильні методи — це чудово. Звісно.
Але це не працює,
коли твою країну заполонили люди, які зневажають людяність.
Гадаю, що працює.
Тоді ми можемо поговорити, якщо буде нова війна
за нашого життя.
Гаразд, поговоримо, якщо буде війна.
Так.
Перейдімо до капітана Лінґе та його компанії.
Бо в компанії Лінґе багато з нас були з Рюкана.
Так?
Невже всі страчені робили непростимі речі?
Так.
Іноді це мало серйозні наслідки.
Як Карл Мартінсен?
Щодо Мартінсена — справа була проста.
Так, ми їдемо за Бліндернвейном, він зазвичай їде всю дорогу…
Ось тут ми сховаємося.
Селвааґу, допоможеш?
Він був відповідальний за Голокост у Норвегії.
Відправляв норвезьких євреїв у концентраційні табори.
Його, певно, можна назвати
найбільшим масовим убивцею в сучасній історії Норвегії.
Його треба було прибрати.
8 ЛЮТОГО 1945 РОКУ
Як хлопець? Виграв лижну гонку?
Дякую, що запитав, але вона сьогодні.
А, сьогодні.
Побажай йому удачі.
Дякую.
Дідько, сьогодні хмарно.
Як думаєте, скількома життями варто було пожертвувати,
просто щоб убити Мартінсена?
Коли ми застрелили Мартінсена,
німці помстилися, це правда.
Усе було настільки міцно пов'язано, що ми не вбили
наступних у списку.
Протягом двох днів
у фортеці було розстріляно 28 норвежців.
Багатьох наших людей серед них…
і деяких бідолашних випадкових душ.
Воно було того варте?
На це неможливо відповісти.
Яка ціна свободи?
Декого з моєї родини застрелив опір.
Мені важко це чути…
Знаєш, що він зробив?
Незрозуміло.
Наче він когось видав.
Так, було багато таких випадків
під час війни.
Я сподівалася, може, ви знаєте щось
про це?
Як його звали?
Ерлінґ Солгайм.
Ми отримали лист.
Наші люди на пошті перехопили цей лист до нацполіції.
Відправник пропонує інформацію для твого затримання.
У листі є твоє ім'я і багатьох інших.
Він пропонує вас упізнати.
ЕРЛІНҐ СОЛГАЙМ
Ні, не пригадую цього імені.
Начальнику Стапо в Осло.
Нещодавно я спілкувався з людьми,
які займаються диверсіями та іншими незаконним речами.
Мені доведеться продовжувати. Спробувати…
Але дякую за запитання.
Я стільки чув і читав про звірячі вчинки,
вчинені так званим Хоумфронтом.
Солгайм має зникнути до того, як знову спробує зв'язатися з гестапо.
Подбаєш про це?
Так.
Думаю, свобода варта майже всього.
Ось чому війна стає такою невблаганною,
що фронти неможливо подолати.
Бо на кону свобода
чи смерть.
Я б не хотів писати занадто багато,
але можу зазначити, що маю інформацію
про Сонстебю, Гауґланда й Гелберґа, яка вас цікавить.
Я не хочу зв'язуватися з поліцією, бо вони не заслуговують на довіру.
Якщо ви надішлете мені
дозвіл на поїздку в Осло, я одразу ж приїду.
З повагою, Ерлінґ Солгайм.
Можна вас обох?
От лайно!
З Рюкана.
Ти його знаєш?
Беріть авто Стапо.
Їдьте в цивільному. Ось ваші документи.
Солгайм наразі не працює. Живе тут.
Вулиця Сем-Ейдес.
Подякуйте йому за лист. Попросіть поїхати в Осло на допит.
Скажіть, що Стапо вдячні за його старання,
а в Осло його чекає винагорода у 200 000.
Двісті тисяч?
Мабуть, це його мета.
Вивезіть його з міста…
а тоді застрельте.
У вітальню.
У вітальню. Тихо!
Геть!
Ерлінґ Солгайм?
Тривога!
Геть! Давайте, виходьте!
Бігом!
Геть!
Не знаю, як ви, але я маю відлити.
27 ЛЮТОГО 1945 РОКУ
Він зрозумів…
Ні.
Добре.
Так.
Ми вільні! Настав мир!
Радісна Норвегія святкує відроджену свободу…
8 ТРАВНЯ 1945 РОКУ
…у ці метушливі дні.
На світанку весни ми радіємо з тугою і надією,
які жінки й чоловіки Норвегії пронесли у своїх серцях.
Справедливість досягнута.
Мерзенна жменька зрадників,
які зарізали своїх співгромадян ззаду…
Містере Квіслінґ, це Галвор Рівруд.
Він сидів у Дахау та Маутгаузені.
Послухайте його.
І щоб жодного слова.
-Як приємно. -Так, дуже.
Салют.
Можете підписати це для мене?
Так, звичайно.
З радістю.
Боже…
То ти цікавишся цим?
Так.
Я сподівалася, що ви щось знаєте про брата мого прадіда.
Ні, на жаль, я…
У ті часи стільки сталося, що…
Так.
Вибач.
Я розумію.
У будь-якому випадку дякую.
І тобі.
Я моїй голові п'ять шухляд.
Три верхні шухляди я відчиняю весь час.
Четверту — набагато рідше.
Я зачинив нижню шухляду 8 травня 1945 року
і відтоді не відчиняв.
Так я тримався всі ці роки.
Це вдавалося, на диво, багатьом нам.
ЄНС КРІСТІАН ГАУҐЕ ҐУДРУН КОЛЛЕТТ — КНУТ ГАУҐЛАНД
МАКС МАНУС — РЕЙДУН АНДЕРСЕН
КОМПАНІЯ ЛІНҐЕ ЗУСТРІЧ 1949 РОКУ
Але для деяких це було занадто.
Андреас почав пити в день визволення.
Усі його знали.
Жоден бар в Осло не брав його гроші.
Він 11 років ходив від бару до бару.
Андреас застрелився в 1956 році.
Я підозрював, що в нього не все добре,
але тоді не розумів, наскільки все погано.
Це турбувало мене 50 років.
Коли я зустрів Ґуннара…
-Це було у 1998-му, так, Ґуннаре? -Так.
НІМЦІ НЕ ЗААРЕШТОВУВАЛИ ҐУННАРА СОНСТЕБЮ (1918–2012).
ВІН ПРОВІВ ПОНАД 20 ДИВЕРСІЙ ПІД ЧАС ВІЙНИ.
ВІН НАЙБІЛЬШ ВІДЗНАЧЕНИЙ ГРОМАДЯНИН НОРВЕГІЇ
І ЄДИНИЙ МАЄ ВІЙСЬКОВИЙ ХРЕСТ ІЗ ТРЬОМА МЕЧАМИ.
ҐУННАР ОДРУЖИВСЯ ЗІ СВОЄЮ КОХАНОЮ АННЕ-КАРІН У 1953 РОЦІ.
НЕЗВАЖАЮЧИ НА ПОГІРШЕННЯ ЗДОРОВ'Я, ВІН ЧИТАВ БАГАТО ЛЕКЦІЙ
МАЙЖЕ ДО СМЕРТІ.
ВІН 70 РОКІВ ДОПОМАГАВ ТИМ, ХТО СТРАЖДАВ
ЧЕРЕЗ НАСЛІДКИ ВІЙНИ.
У 94 РОКИ ҐУННАР ВЗЯВ ТАКСІ ДО ДОМУ ПРИСТАРІЛИХ В ОСЛО
І ЛІГ У ЛІЖКО. ВІН ЗРОБИВ ТЕ, ЩО МАВ ЗРОБИТИ.
НОМЕР 24
ҐУННАР СОНСТЕБЮ 1918–2012
ЛИСТ ВІД ІНФОРМАНТА
У МУЗЕЇ НОРВЕЗЬКОГО ОПОРУ Є КОПІЯ
ЛИСТА ЕРЛІНҐА СОЛГАЙМА, НАДІСЛАНОГО СТАПО.
ҐУННАР СОНСТЕБЮ ЗАВЖДИ ПІДКРЕСЛЮВАВ, ЩО ІНШІ ЧЛЕНИ РОДИНИ СОЛГАЙМ
ВІДОМІ ЯК «ХОРОШІ НОРВЕЖЦІ» І БУЛИ ПРОТИ НАЦИСТІВ.
Переклад субтитрів: Тетяна Лаховська