НЕ ДУЖЕ ВЕСЕЛЕ РІЗДВО
Тату!
Тату! Можна переписати лист Санта-Клаусу?
Ні, не можна. Я вчора його надіслав.
Будь ласка, тату.
-Ні. -Я свого теж хочу переписати.
Діти, ви ж привітали тата з днем народження?
З днем народження, тату!
З днем народження тебе…
Чому я ненавиджу Різдво?
Бо це також мій день народження, І замість його святкування
я отримую це.
-Братику. -Привіт, Роберто.
-Забереш батьків? -Ти без машини?
-Поки так. -Звісно, заберу.
-Привіт! -Прийдеш зі своїм хлопцем?
Так, з Естебаном.
-Ага. -Посади його далі від дядька Мігеля.
Так, звісно. Дякую, Нуріє.
-І скільки тобі? -Уже 41.
Не забудь, що я на кето-дієті. Мені треба…
-Не хвилюйся. -Мені броколі.
-Куплю тобі броколі. -Дякую, бувай.
Як справи, брате? Навернув ще кільце навколо Сонця, чого хочеш?
-Крім моїх боргів. -Чого хочу на день народження, Рубене?
-Щоб ти машину з ділянки прибрав. -Я працюю над цим.
Коли твій день на Різдво, то про тебе забувають або дарують один подарунок.
Не два.
І коли щось про це кажеш, то ти егоїст.
Тату, можеш мені допомогти?
Що таке?
У мене рука болить від карате. Допоможи перев'язати.
Тепер тато прийшов, розкажи йому, щоб бачила, що я не перебільшую.
Що сталося?
В останній день навчання я знайшла навушники,
які не були підписані.
Я взяла їх, а мама мене лає.
-Ти стерла ім'я на них? -Та його там не було.
Чи було там ім'я, чи ні,
віднеси їх до директора й вибачся.
Насправді коли щось губиш, то ніхто тобі це не поверне.
І точно не вибачиться. Таке життя.
Саме так, таке життя.
До того ж я завжди казав: «Краще ти, ніж тебе».
Жахлива в тебе приказка.
-Не слухай його. -Чому?
Коли повернешся після свят, поверни навушники й вибачся.
Розмову скінчено.
Добре, мамо.
А у вас, пане Приказколюб, роботи немає?
Якої?
Точно.
-Дякую. Дуже смачно. -Я з тобою, хочу поговорити.
У чергу стань.
Що ти сказав?
Нічого. Не думаєш, що перебільшила?
Справді? Тобто хай забирає чужі речі?
Ні, але й сваритися я через це не хочу. Мир?
Це ти мені скажи.
Так. Сьогодні тиха ніч, свята ніч. Ні?
Звісно.
-Чого хочеш? -Другий день святкування з батьками?
-Ні, дякую. -Не дивно.
Купив подарунки?
Звісно… ні.
Треба зняти гроші, і тоді куплю, а ще…
Нурія хоче броколі.
Я вже їй приготувала їжу. Батьків своїх забереш?
-Роберта каже, що зараз без авто. -Гадаю, їй лінь забирати їх.
-Але це ж не кінець світу. -Так?
Тоді ти в заторах стій.
Це ж не мої батьки, а ваші.
Ага, а ще сьогодні Різдво й мій день народження.
Усі про це забувають.
І в цей день ти маєш забрати батьків і отримати
свій поцілунок.
-Зайчику, під омелою — фігня із США. -Цілуєш чи ні?
Веселого Різдва.
Я пішов.
Бувай.
-Козел! -Бувай!
-Справа обганяй. -Та що з тобою.
Подаси? Сьогодні ж Різдво.
-Я тебе мало не збив. Обережно. -Ну ж бо.
У мене немає грошей.
Хочу поставити на дах ліхтарики, щоб Санта знав, де я живу.
Ось. Газу вже немає, але спрагу втамує. Бережи себе. Веселого Різдва!
Дякую за покупку, дівчинко.
Ходімо.
-Доброго ранку. -Привіт.
-Вибач, затори величезні. Кляте Різдво. -Не кажи «кляте Різдво», звучить жахливо.
Кляте Різдво.
Я приніс тобі каву, Грінчу.
Дякую.
Конрадо, вона холодна. А ще ти що вікна не бачив?
Ходи сюди.
Дивись.
Вони ж брудні, Конрадо.
Глянь. Треба, щоб ти їх помив.
Не можу мити вікна. Спина болить, операція буде потрібна.
І коли?
Буде потрібна, якщо митиму вікна.
-Гарна спроба. -І справді дуже болить.
-Наймімо когось для цього. -Ні, Конрадо.
Яка була угода?
Більше продавати й менше витрачати.
І що ж станеться, якщо наймемо прибиральницю?
Вікна будуть чисті.
-Ні! Ми витратимо більше. -Щодо витрат, мені потрібні гроші.
Щодо витрат,
я хотів поговорити про цього динозавра. Мені потрібен «Макбук».
-Ага. -Я не вмію працювати на ПК.
Дизайном не займешся. Не знаю, чи це «Віндовс»…
Може, це я просто дурний?
-І не можу… -Годі, Конрадо. Заспокойся.
Вдихни.
Ось так.
Не хвилюйся, продамо ключку Лорени Очоа, і я куплю новий комп'ютер.
-Та ми її не продамо. -Май віру.
-Чекай, ходи. -Що?
-Що це? -З днем народження.
-Це для мене? -Звісно!
Не варто було, Конрадо.
Він рахує кроки, калорії. А ще запобігає серцевим нападам.
-Як у фільмі «Дік Трейсі». -А час показує?
Так, звісно.
Що?
-Ні? -Святкові обійми?
-Ні. -Ходи сюди.
-Ні. -Так.
-Ні. -Чую.
Гаразд, досить. Відпусти мене, Конрадо.
Досить.
Гаразд, до зустрічі.
Маю купити подарунки для дітей і сім'ї.
-Кляте ж Різдво. -Веселого Різдва.
Вікна, Конрадо!
ІГРАШКИ
Візьму ведмедика.
«Домогосподарка».
Знижка. Беру!
То Оскар таке хотів?
Як дивно.
А це мені.
РОЗПРОДАНО
Йому точно сподобається.
Ходи сюди, милий.
Що таке?
Гадаю, я закінчила карту бажань.
Карту чого?
Карту бажань.
Чудово.
І хочу зосередитися на своїй любій родині.
Тоді все інше саме стане на свої місця.
Що?
У нас і так чудова родина.
Так, чудова.
Але я от думаю, чи робимо ми все правильно.
Так, мила. Ми добре справляємося.
Ходи.
-Що? -А потім ось це.
І що це?
Салон.
Для собак?
Так.
Мила,
не думаю, що в тебе вийде поєднувати бізнес і роботу по дому.
Буде складно.
Більш сексистської фігні ти мені ще не казав.
Ти бачиш мене лише в ролі мами. І я не можу бути бізнесвумен?
Зрозумій мене правильно.
Я б тебе підтримав, але в нас зараз немає грошей.
Та я не прошу в тебе грошей.
Є бізнес-ангели.
Представляєш бізнес-модель,
їм подобається ідея, вони інвестують, і ти її втілюєш.
Це один варіант. Є ще ділянка. Продамо, заробимо грошей і втілимо твою ідею.
-Привіт. Так, я вже їду. -Де ти, синку?
Бувай. Так, мамо. Я спускаюся сходами.
Поворотники тут не просто так! От дурень!
Мамо, заспокойся. Ще в ДТП втрапимо.
Дикунка.
Ненавиджу Нурію. Вона така груба.
-Ти її виростила. -Та ну.
-А ти де був? -Сім'ю намагався прогодувати.
Вибачте, що перебиваю, а не хочете мене привітати?
-Так! З днем народження! -З днем народження, синку.
-Ти сліпий, дурню? -Тату.
-Придурок! -Ти за ремінь потягнув.
Мало не задушив мене, тату!
-Заспокойся, синку! -І мені байдуже, що зараз Різдво.
-Сестрички! -З Різдвом, Чую.
-Який чудовий вечір. -Привіт. Як справи?'
Ми на вас і чекали.
-Чудово. -Коли їдеш у Тулум?
Завтра, можеш повірити?
-Та ну. -Ти до мене не приїдеш?
-Та ні. Не хочу денге підхопити. -Дурень.
-Це неправда. -Привіт, Нуріє.
-Як ти? -А ти як? Така гарна, як богиня.
-Навіть не починай. -Що?
-Ти справді дуже гарна. -Я знаю.
-Заходьте. -З днем народження, брате.
-Дякую. -Точно! З днем народження!
«Точно».
-Тітонько! Дядьку! -З Різдвом!
Так, тітонько.
Обережно з моїми контейнерами.
Ти щороку один губиш.
Звісно, не хвилюйся.
Що, Ісусе?
З днем народження, милий!
-Дякую. -Дорогенький.
Дякую, що згадала.
-Хлопчику мій! -Дядьку.
Хочу велику склянку рома з колою.
-Таку велику. -Таку велику.
Заходь.
-Агов! -Сестричко, заходь.
І…
-Чую. -Що?
Я тобі вранці казала. Естебан.
-Привіт. Тут можу припаркуватися? -Так собі місце.
Дякую, брате. Ти крутий.
-Стривай. -Що?
Хто це?
Бан. Естебан.
Той придурок Раміро зрадив мені.
Який Раміро?
Що?
Я була з ним вісім років!
Так, той Раміро.
-Той Раміро. -Так.
-Як справи, брате? -Чорт.
-З днем народження. -Дякую, заходь.
Так, дуже дякую. Заходь.
Веселого Різдва.
-Десь на чотири пальці. -Менше наллю, бо почне викаблучуватися.
Досить.
Забагато балаканини, замало випивону.
Дядьку, не переборщи.
НІ, більше не буду.
Я кинув пити…
Що?
-Чудово. -Але потім підібрав назад.
Будьмо.
Допоможи зі стільцями, дядьку.
Нізащо. Не думаю.
Щороку змушуєте батрачити.
Цього року я тут як гість.
Добре. Допоможи мені, брате.
Та ну. Не кривися.
Ну ж бо.
Отут. Бери.
Чуваче, брудні черевики перед входом знімати треба.
-Вибач, зараз зніму. -Повірити не можу.
Розкажи, як там твій коледж?
Добре.
Як нова квартира?
Усе круто. Кльово.
Світло вже відрізали.
Так.
Один раз.
Важко жити самому.
Але ти вже дорослий.
Ти вже не можеш жити з батьками чи на ділянці.
Звісно, ні.
Ні.
-Я хотів тобі сказати… -Що?
Мені треба ще купити книжки для школи.
Кілька песо бракує, може, підкинеш?
Так, звісно.
Як ти так сильно черевики забруднив?
-Та в лайно став. -Що?
Зніми їх!
Братан!
Уперед, мила.
Ні!
-Наступний? Ходи, дядьку. -Я!
-Але мені потрібні ліки. -Годі вже пити, дядьку.
Та йду.
-Погляньмо. -Обережно.
Я оце забираю.
А ти вмієш красти.
-Моя черга. Ось. -Іди, милий.
Дві четвірки!
Краду щось!
У мене нічого немає.
Погляньмо!
Хочу конверт.
Так, сестро.
-Чому? -Бо там гроші. Так, тату?
У всіх є подарунок? Відкриваймо.
Мамо, у Сенді нічого немає.
У тебе немає подарунка?
Тобі хрещений дасть подарунок.
Що? Ні. Сенді має навчитися грати.
-Та ну! -Чую.
Я просто жартую. Ходи сюди, обирай, Сенді.
Власне, я виберу.
Я віддам тобі оцю коробочку.
-Гаразд. -Чую.
Дякую.
Бо в моєму конвертику гроші.
Сестро, чудовий подарунок.
Дуже круто!
Який чудовий подарунок! Це мініхолодильник.
-Ну ж бо, синку. Відкривай подарунок. -Що, мамо?
-Відкривай! -Відкривай!
Я відкрию, але не поділюся.
-Поділися. -Відкривай, милий.
-Що там? -Що там?
-Мамо! -Що там?
Щасливого Різдва, милий. Справді.
Прекрасне фото.
Поцілуй і обійми маму. Ну ж бо. Не будь таким.
-Ходи, мамо. -Синку.
-Рада, що тобі сподобалося. -Дякую, мамо.
Ходімо до їдальні?
Час їсти.
-Так. -Зніми шапку за столом.
А тепер тост.
Ні, зараз помолимося.
Ні, тату.
Помолімося.
Благословенний будь Господи, що їжу нам даєш.
Як ту індичку, що приготувала дружина, яку ти передав із села до міста.
Та тихо ви!
Ти даєш нам усе необхідне,
усі мінерали та вітаміни.
І ти даєш нам силу,
завзяття,
енергію,
усю наснагу,
аби жити в цьому світі й бути разом.
-Індичка! -Індичка!
-Яка індичка? Амінь! -Так, амінь!
Сир!
-Краса. -Треба місце для сиру.
«Краса» то ж про Нурію?
-Вона божественна. -Дякую, Чую.
На якій ти зараз дієті?
Я ж казала, на кето-дієті.
-Кето-дієта, зефірко? -Не називай мене «зефіркою», буркотуне.
-А що такого? -Синку!
Не говори так із сестрою.
Усі такі недоторки.
Передай салат.
А чому ти їдеш у Тулум, Роберто?
Щоб заробити. Як тобі?
Ось як.
-Дякую, мамо. -Це правильно.
Дякую, дядьку. Подаси…
Але. Довго ви з Естебаном разом?
Не має значення. Головне, скільки ми протримаємося.
Саме так. Вип'ємо за любов!
-Будьмо! -Будьмо!
Сільвіє! Твій сирний соус з кожним роком стає все кращим.
-Дякую. -Не бреши. Ти геть його не куштувала.
Досить.
Годі бути лицемірами. Хто любить сирний соус?
-Я люблю! -Я!
-Тобі не подобається? -З самого дитинства не люблю.
Я в це не вірю.
А Естебан кривиться. Тобі подобається сирний соус?
Звісно. Естебану подобається.
Смакота.
Підлиза.
«Смакота»? Та ну. Звісно, Чуй божевільний.
Я вже не збираюся змінювати рецепт.
До того ж це мій останній рік.
-Мамо! -Сільвіє, ні.
Прошу!
Ти кожен рік це кажеш, але ж, бачиш, жива.
Можеш ще налити? Знаєш, як я люблю. На чотири пальці.
-Може, 20? -Годі, дядьку.
Тобі треба лікуватися.
Я ж казав зняти ті брудні шкари.
-Зніму. -Ти відігнав авто з ділянки?
-Можеш передати картоплю? -Тату.
-Чого ти хочеш? -Ти про що?
-Годі. -Знаєте щось, чого я не знаю?
Хочеш тріску?
Чому ви всі так поводитеся?
Ні.
Ти щось знаєш, дядьку. Ти смієшся.
-Що? -Слухай, друже.
Не сердься.
-Я живу на ділянці. -Що?
Ти живеш у наметі на ділянці батьків?
Ти що…
То ти живеш на ділянці.
-Передай… -Тату.
-Що? -Що значить «що»?
А мені що робити? Він безробітний!
-А коли цей лінивий бомж працював? -Що мені робити? Нехай живе з нами?
-А як же наша близькість? -Тут гості.
-Тепер ви його не позбудетеся. -Брате, сьогодні Різдво.
Саме так, Різдво.
Знаєте, чому я його ненавиджу?
Бо Різдво для халявників,
для паразитів, щоб безплатно подарунки роздати, нащо ж іще?
Для всіх вас.
Чую, піди. Чую, принеси. Чую, купи.
Звісно: «Ми ж уже святковий торт йому подарували».
-Знаєте що? Святвечір скінчився. -Отакої.
І мій день народження теж.
Чуя більше немає.
-Ні, синку. -Чую.
Щасливого дня народження…
Ніякого щастя.
Який сором.
Передай креветки.
-Ці тижні для нього важкі. -Не хвилюйся.
Ти — свята жінка. Це було так грубо.
-Веселого Різдва. -Бувай.
-До зустрічі.
-Приємно. -І мені.
-Бувай, Дані. Відпочивай. -Дякую.
-Вони не такі вже й дивні, Софі. -Хто така Софі?
Ні, Естебане! Не хапай за руку! Що за Софі?
Добрий вечір.
Веселого Різдва.
Веселого Різдва? Аж ніяк.
-Прошу, подвійну текілу. -Авжеж.
Хочу, щоб тато прийшов.
Тато пішов з Сантою поговорити.
Хотіла б, щоб він був тут.
Я теж.
-Усе добре, Ісусе? -Звідки знаєш моє ім'я?
Я багато про тебе знаю.
-Наприклад, сьогодні твій день народження. -Стривай. Звідки ти знаєш?
-Скажімо… -Не «скажімо».
Звідки ти знаєш?
Знаєш пісню про Санту,
де він складає список слухняних і неслухняних?
Так.
Ну й мене відправляють розбиратися з неслухняними.
ЧУЙ ПАДІЯ
Гаразд, я зрозумів.
-Ти з релігійної секти. -Ні, я не з релігійної секти.
Я — твоя діва-хрещена.
Такого не буває. Це називається хрещена-фея.
Звісно, ми існуємо.
До речі, дякую за содову без газу.
Ти мене з кимось сплутав.
Ти ж мені зранку дав содову?
-Це була пожертва жебраку. -Оце «пожертва»?
-У мене нічого не було. -Малувато тоді в тебе є.
Чого ти хочеш?
Хочу припинити твої страждання.
Знав, що ти все ж з церкви.
Та ні, але хочу припинити твої страждання.
Та я не страждаю.
-Справді? -Так.
Тоді чому ти не святкуєш Різдво з родиною?
Ненавиджу Різдво. І що?
Різдво змушує нас побачити правду.
Ні, зачекай. Ти не розумієш, як важко…
-Ти не розумієш суті Різдва. -Чого ти хочеш, щоб я навчився?
Як веганом бути?
Як сирний соус готувати?
Ти маєш зрозуміти, що світ не спиниться
через твої проблеми, думки чи твій день народження.
Якщо ти так не думаєш, то переживатимеш Різдво знову й знову, поки не зрозумієш.
Ага, я так не думаю.
Налий ще текіли.
Зараз побачиш магію, Чую.
Гаразд, давай свою магію.
Переживай Різдво знову й знову,
на піску й у морі,
хай небо й зорі
світлом наповнять тебе.
Якщо не вдасться тобі, то проживатимеш день цей знову.
Абракадабра! Пшик!
Та ну тебе.
Тату?
Можна переписати лист Санта-Клаусу?
Ні, синку. Що отримав, те й буде.
Він ще нічого не приніс, тож ми можемо все переписати.
Ти про що?
Хіба торік приносив.
З днем народження тебе
З днем народження тебе…
А нащо торт?
Я хочу вибачитися за свою жахливу вчорашню поведінку.
Учорашню?
Щось не пам'ятаю сварок.
Він учора посварився з офіціантом.
-З офіціантом? -Так.
Мій брат дзвонить.
-Чого він уже хоче? -Чую.
Доброго ранку!
-Що таке, брате? Чому дзвониш? -Сьогодні ж твій день!
-Що? Учора мій день народження був. -Як там плани на день?
Чекай. Ще хтось дзвонить.
Імениннику.
-Чого хочеш, Боббі? -Можеш забрати маму й тата?
Ні!
-Я їх вчора забирав. -Ти про що?
-Що? -Мені треба…
Ні.
Це неможливо.
Цього не може бути.
Ні.
ІМЕНИННИЧКУ, Я ДУЖЕ ТЕБЕ ЛЮБЛЮ!
НАСТУПНОГО РОКУ…
-Як гарно. -Тату! Глянь на карту бажань.
Зайчику, ходи сюди.
Що таке?
Не вірю, що зі мною таке сталося.
Що таке?
-Зайчику, ходи. -Що?
Дуже класно.
Здається, на мені чари.
-Як вуду? -Що?
-Треба їх зняти? Ти як? -Прошу, це не смішно.
Учора бармен у костюмі феї-хрещениці щось зі мною зробив.
Наклав закляття.
-Що? -Так.
Я переживаю те, що вже було вчора. Розумієш?
Та ні, фігню якусь кажеш.
Учора був Святвечір, і сьогодні теж Святвечір.
Так, і твій день народження. Прошу не вдавай мученика.
-Та я не вдаю мученика. Я серйозно кажу. -Маємо кілька проблем обговорити.
Мої батьки запросили на другий день святкування.
Хоч ти не приходиш, але запросили.
-Та ні! Твій тато мене ненавидить. -Тату!
-Знаєш… -Мої батьки ніко…
-Що? Не зараз. -Тату!
Прошу, допоможи мені.
Ні. У мене двоє дітей. Третього не хочу.
-Щодо дня народження, піди до психолога. -Так! Він був учора. І сьогодні теж.
А вона… Він…
Короче, та фея наклала закляття.
-Тату? -Що?
-Дивися. -Так, класно.
-Дуже класно. -Чую.
Гаразд. Це найкрасивіше, що я бачив.
Просто неймовірно, незрівнянно.
Стільки барв. Неймовірно.
Ось. Що?
Добре. Мені зле.
Вибач, синку.
Вибач, зайчику.
Я сходжу в аптеку, побачимося пізніше.
Так, сходи. Про подарунки не забудь.
Дивися.
Просто чудово.
СТЕНД-АП ДІВА-ХРЕЩЕНА
Ти!
Ні, іди сюди! Я шукав тебе.
Я знаю, милий. Усі мене шукають.
Що ти зі мною зробив? Скасуй це!
Чую, лише ти себе можеш урятувати.
Скасуй закляття.
Планку знизь!
Просто насолоджуйся Різдвом.
І хоч трохи посміхнися, а не як завжди.
-Як завжди? -Так.
-Та як? -Отак.
Щелепу розслаб. Посміхнися.
Насолоджуйся.
Спробуй інакше. Ні.
Ще раз.
Ні, усе ще похмурий.
-Ні. -Тепер?
-Непереконливо. -Годі!
То посмішка допоможе?
Саме так.
І кілька дрібниць, які треба зробити після вечері.
-Жартуєш? -Зовсім ні.
Слухай, Чую.
-Маєш слідувати ті… -Ти чого так дивно говориш?
Гаразд. Слідуй цьому. І все.
І все?
-Так. -Упевнений?
Упевнений, закляття розвіється.
Уперед. Бережися.
Як справи?
Ти не привітаєш мене?
З днем народження.
А подарунок?
Минулого року я подарував годинник, ти його не носив.
Усе гаразд?
Просто моє життя — кошмар.
Випий коли.
Коли, звісно.
Що мені тепер робити?
Поки що почни посміхатися.
А далі поглянемо після вечері.
Гаразд.
І не забудь забрати батьків.
Придурку, не та смуга!
-Мамо, він правильно їхав. -Ні.
Він тебе підрізав.
Дикунка. Облиш його.
-У тебе п'ять аварій було. -А в тебе шість, Несторе.
Ненавиджу Роберту.
-Вона така груба. -Ти її виростила.
Справді? А де ти був?
Сім'ю намагався прогодувати.
Годі, мам. Цього року Роберта. Минулого — Нурія.
Неправда.
Пам'ятаю все, наче це було вчора.
Не треба тут про мене брехати.
Я з вами взагалі радіти не можу, наступного разу вас хтось інший забере.
А не я.
Дивися, куди преш!
Тату!
-Тітонько! Дядьку! -Веселого Різдва!
Цього року контейнерів не приносила, ти щороку їх губиш.
Гаразд.
Мігелю.
-З днем народження. -Дякую, дядьку. Ти згадав.
-З днем народження, милий. -Дякую, тітонько.
-Привіт! -Але й…
Це Пабліто.
-Пабліто? -Привіт.
-Це я ніжно називаю Пабліто. -Авжеж. Дякую. Як мило, Пабліто.
Заходь.
-Стривай. -Що?
-Хто це? -Пабло.
Кожного Різдва новий хлопець.
А ти однаково похмурий.
Що?
З днем народження!
Та що за…
Хрінь.
-Як справи? -Добре, заходь.
-З днем народження, брате. -Заходь. Так.
-Заходь. -Допомогти?
Ні, усе гаразд. Від холоду краще.
-Запальничка є? -Через тебе весь дім просмердиться.
Коли я кинув пити, то почав багато курити.
Нелегко.
Я теж кинув пити…
Що?
Але потім назад підібрав.
-Будьмо. -Будьмо.
Краще б дядько Мігель знову пив. Після «Анонімних алкоголіків» став нестерпним.
-Не будь таким. -Змусьмо його випити.
-Що? -Жартую.
Що з тобою?
Як живеться на ділянці?
Я більше там не живу.
Справді?
-Так. -Чудово.
Використовую її для бізнесу.
-Якого? -Пейнтбол. Тобі нічого не розказують.
Приходь, 50 кульок отримаєш.
Я їх безплатно тобі дам. Не стрілятиму ними в тебе.
Звісно.
До речі, тобі треба дещо підписати.
Ти ж законний представник, маєш дещо підписати.
А хіба ти щось вагоміше з ділянкою не міг зробити?
Вагоміше для кого?
Для тебе
чи для мене?
-Зараз грати починаємо. -Ходімо.
Просто неймовірно, клас.
-Глянь. -Що це?
Це для волосся.
-Що це… -Це кубик для…
Це сільничка?
Це гра, треба кольори докупи зібрати.
-Гра? Мені? -Класно, дякую.
-Трохи загальний подарунок, але дякую. -Тобі це не завадить.
-Хочеш помінятися? -Так.
Добре.
Гаряче?
Що там? Можна…
-Хтось іще хоче? -Не кури тут, Мігелю.
Дядьку, ні!
-Є плани на Новий рік? -Ні.
-Можемо кудись поїхати, щось орендувати. -Що?
Каюту.
А якщо завтра не настане?
Гаразд.
-Смішно. -Їдь обережно.
Спершу запитай себе, чи не сидів ти похмурий за вечерею.
Насправді чи ти так думаєш?
Замовкни.
Гаразд.
Перейди до другого кроку.
Гаразд.
Насип яблучний салат у миску.
Змішай з двома порціями тріски.
Додай креветки,
а тоді сирний соус.
Гарненько перемішай.
Чудово пахне, так?
-Що тепер? -Іди на дах.
Одягни боксери,
обмотайся гірляндою, як ялиночка.
-Що? Ні. Боксери не вдягну. -Ну ж бо!
-Ні. Боксери не вдягну! -Тобто «не вдягнеш»?
Що ти зробив? Я замерзну!
Ти неймовірний, Чую.
А тепер з'їж три великих ложки страви
й посміхайся.
Одна…
Яка смакота.
Дві…
Насолоджуйся, Чую.
І три.
Повну ложку.
Ось так, Чую.
А тепер я скажу тобі закляття,
а ти маєш точно його повторити.
І не помилися.
Готовий?
Повторюй за мною.
Різдво, я тебе не поважав.
Пробач за мої помилки, відпусти мене.
Різдво, я тебе не поважав.
Дозволь помилкам моїм…
«Пробач», Чую!
Гаразд.
Різдво, я не поважав тебе.
Пробач за мої помилки…
-Підкажеш? -«Відпусти мене»! Зосередься.
Гаразд.
Різдво, я не поважав тебе.
Пробач за мої помилки…
Чую, що ти робиш?
Я йду!
Допоможи мені.
Різдво, я не поважав тебе.
Пробач за мої помилки й відпусти мене.
Що сталося?
Різдво, я не поважав тебе.
Пробач за мої помилки й відпусти мене.
З днем народження тебе…
НАСТУПНИЙ РІК…
Ні, Боббі.
Ні, мамо! Не на мій день народження!
Ще не час відкривати подарунки.
-Не забудь… -Купити подарунки.
Він не снідає?
Агов, ти!
Чому не спрацювало?
Я пережив Різдво. Зробив, що ти казав,
не був похмурим.
-Люблю тебе. -Я багато за рік пропустив.
Ти нічого не пропустив.
Ти пережив рік з тим похмурим виразом обличчя.
Годі!
-Скажи, що робити. Я зроблю. -Колись дивився різдвяний фільм?
Я тобі відповідь не дам. Так легко не буде.
Ти маєш проживати, насолоджуватися Різдвом.
Насолоджуйся крихтами.
Подякуй, мила.
Зупинись, зайчику.
Вимкни плиту.
Я щойно купу їжі замовив.
Піца з «Лукки». Чоу мейн з «Містер Лі».
Сандвічі з «Місіс Клемен». Тако з «Токайо». Лише десерт не замовляв.
Твої чуррос найкращі, кожною крихтою насолоджуватимуся.
А як же сирний соус твоєї мами? Вона дуже засмутиться.
Зайчику, нам треба
насолоджуватися кожною крихтою життя.
Буде смачно.
-Ні, милий. Ми не можемо. Це надто дорого. -Спробуй зрозуміти, мила.
-Це єдиний спосіб позбутися закляття. -Попри твоє закляття, життя триває.
Твій син нагорі. Він хоче пропустити Різдво.
Каже, що як тобі можна, то йому теж. Розберися.
Гаразд.
Я розберуся.
Хто там?
Чому не хочеш спускатися?
Не знаю.
В якому сенсі «не знаю»?
Хочу на самоті побути.
Можна ж?
Так, звісно.
Але зараз Різдво, прийде багато людей.
Але ти завжди йдеш. Цього разу я хочу піти з тобою.
Річ у тім, що я зачарований, а ти — ні.
Тут буде вся родина, буде весело.
-Смакуй кожну крихту життя. -А ти не маєш бути з сім'єю?
Я маю іти.
Спустишся?
Гаразд, чудово поговорили.
-Тату. -Що?
Нічого. Забудь.
Ти спустишся?
Заходьте, сюди.
Ви гляньте. Бабусині італійські страви.
«Піца ді Сальваторе».
Як справи? Китайська їжа. Це в нас «Містер Лі».
А ці курячі грудки з «Пані Клемен». Смакота!
Тако з «Джакаля»! Так!
Тепер ми готові до Різдва!
Веселого Різдва
Щасливого, радісного нового року
З Різдвом.
-Дякую. -Веселого Різдва.
-Бувай.
-Веселого Різдва. -Усього найкращого.
Веселого Різдва!
Привіт, синку. Допоможи татові.
Твоя сестра жахливо водить.
Я все чула, ти гірше водиш.
Треба сир розігріти, люблю розплавлений.
Ні, тату. Це бензин. Він токсичний.
Що це за їжа?
Я замовив, аби не готувати.
Але я хотіла для вас готувати.
Я знаю.
Маємо всіма крихтами Різдва насолоджуватися.
Що це за їжа?
Якраз мамі розказував.
А індичка?
-Яка індичка? -Мама пекла індичку шість годин.
Чудово, індичку я не замовляв.
Ще хтось. Зараз прийду.
-Можна відкрити подарунки? -Гаразд.
Контейнери!
Просто чудово.
Усе гаразд, дядьку?
Звісно, милий.
Люблю спокійно випити.
Насолодитися напоєм.
Так?
Я кинув пити.
Але потім підібрав знову!
Чудовий жарт, брате.
Відкрий подарунок.
Погляньмо.
Отакої!
Пейнтбольна рушниця!
Збірник анекдотів.
Рушниця для тих боїв на нашій ділянці.
Що? Там уже немає пейнтболу.
-Справді? -Ні, я почав будівництво.
Що?
Зараз там лише швидкомонтована кімнатка,
але планую будинок звести. Боббі допомагає.
Усе гаразд? Ти блідий.
Усе добре, не хвилюйся.
Ну, цього року…
Цього я не хочу. Хочу індичку з сиром.
-А соус є? -Їжте, або ніяких подарунків.
Чому ти не їси індичку?
Будьмо!
Будьмо! Веселого Різдва!
З днем народження тебе…
Ти куди?
Тікаю.
Що з ним?
Ні.
ОРЕНДА
Не може бути.
Запрошуємо всіх на месу!
Буде чудово!
Меса починається!
Діва-хрещена?
Приходьте на месу!
Поспішайте!
-Чому ти вдягнений, як священник? -Я проповідую слово Боже.
Попліткуй зі мною. Тобто розкажи про свої гріхи. Ходімо.
Ходіть швидше на месу!
Зніми з мене це закляття.
Розкажи про свої гріхи.
Гаразд, отче.
Кілька днів тому я сказав родині, що вони халявники,
придурки, які лише наживаються на мені. Мене переповнювали емоції.
Знаю.
Ми говоримо те, що не хочемо, коли сердимося.
Але ніколи не забувай про прощення і співчуття.
-Отче. -Сину мій.
Не кажи так. Ти навіть не священник.
-Уяви, що так. -Добре.
Поясни, чому Різдво,
день народження Ісуса,
стало святом Санта-Клауса?
То ти не знаєш історію Святого Миколая?
-Ні. -А Батька Різдва?
-А Санта-Клауса? -Я сказав «ні».
Святий Миколай
народився у маленькому містечку у третьому чи четвертому столітті.
Батьки виховували його
найкращим християнином.
У цього хлопчика було багато грошей.
Але, як і в Бетмена, його батьки померли.
І він залишився сам-один.
На відміну від Бетмена, він не хотів боротися зі злочинністю.
Він присвятив своє життя тому, що роздавав свій спадок бідним,
служачи тим самим Богу.
Отакої.
Ось така історія Санта-Клауса.
Дуже хорошої людини.
То якщо я поводитимуся, як Санта,
то ти скасуєш закляття.
-Так, але роби це правильно. -Авжеж. Я постараюся.
-Дякую, отче. -Уперед, дитя моє.
Так.
Це дитя.
Діти!
Різдво настало!
Звучать дзвони!
Гаразд.
-М'які іграшки! -М'які іграшки!
Давай сюди Санту.
-Посади на піаніно. -Так.
-Що скажеш? -Сьогодні Різдво.
Що ще хочеш?
Кричи й дуйся, скільки хочеш.
-Але ти не поїдеш в Акапулько. -Що таке?
Три предмети провалила й хоче в Акапулько.
Таке з усіма буває.
Ні. Мене не збиралися відрахувати, бо я списувала на тесті.
Що? Відрахувати?
Аж у січні дізнаємося.
У січні? Ні! Ходіть сюди.
Це важливо.
Сімейне коло.
Зараз Різдво, а погляньте на нас.
Ми кричимо одне на одного, сваримося.
Різдво — це бути друзями, а не ворогами.
І я хочу вибачитися,
що не був вашим другом.
Як же чудово вибачитися.
-Хто наступний? -Що це таке?
-Я відмовляюся брати участь. -Мила, повернися.
Не розривай коло. Це важливо.
Я маю бути, як Святий Миколай, аби зняти закляття.
Знову це дурне закляття.
Щороку це кажеш. Це вже не смішно.
-Я не жартую, це серйозно. -Це лише привід робити все по-своєму.
-Ти не віриш? -У закляття?
-Ти мені не віриш? -Щороку?
-Ти мені не віриш? -Ні.
Ти мені не віриш. Знаєте що?
Я іду.
Поділюся з уміса, як Санта.
Так роблять на Різдво. Ось це дух Різдва.
-Хто зі мною? -Ніхто.
Справді?
Ось так.
БУРГЕР КІНГ
-Привіт! Мене звати Тіто. -Доброго вечора, щасливого Різдва.
-Готові зробити замовлення? -Так, Тіто. Можна 20 різдвяних комбо?
Комбо за 49, 59 чи 69 песо?
За 49.
Разом 980 песо, будь ласка.
Округлите до 1000 песо, зробивши пожертву в «Дім радості»?
Ні.
Я вас не чую.
Кажу ні!
Алло?
Ні! Я вже відмовився!
Так? Алло?
Так, звісно.
Дуже дякую.
Це дуже важливо для дітей з інвалідністю.
Вітаю. Як ви?
Дякую за вашу пожертву.
Тримайте.
Ви заплатили.
Тепер віддам вам різдвяні комбо.
Ось. Дякую за вашу пожертву.
Гроші допоможуть дітям, що страждають від голоду.
Вони багато днів не їли.
На вашу пожертву їм куплять багато їжі.
Дуже вам дякую, і веселого Різдва!
Це ж усі 20, так?
Гаразд.
ДИТЯЧИЙ ПРИТУЛОК
Чернице!
Уже йду.
Добрий вечір.
Я приніс гамбургери, аби діти на Різдво поїли. Бувайте.
З днем народження тебе…
ТРИ РОКИ ПО ТОМУ…
Ти куди?
Я…
-Хочу розвіяти закляття. -Зачекай, я маю з тобою поговорити.
Усе підтверджено. Брауліо інвестує в мій бізнес.
Маю відкрити рахунок у банку.
-Чекай, хто? -Брауліо.
Хто такий Брауліо?
Брауліо де Леон, мій бізнес-ангел.
Так, точно. Брауліо.
-Я такого від Паоли не очікувала. -Чому?
Може, варто відмовитися,
провести час з нею, упевнитися, що вона правильно вчиняє.
-Що мені робити? -Паолу виключать?
-Що? -Так, її виключили.
І в неї дві подруги, які мені не подобаються.
Бачиш? Я казав тобі мільйон разів.
Бути одночасно бізнесвумен і мамою не вийде.
-Справді? -Так.
Допоможи мені прийняти рішення.
Це я і роблю.
Я хочу допомогти тобі вирішити.
Але під цим закляттям я не зможу.
Морозиво, пане?
Фруктовий лід?
Ти тепер левітуєш?
Не читав «Чернець, який продав свій Феррарі»?
-Чудова книга! Обожнюю її. -Не люблю дешеві філософські книги.
-У мене буддистський період. Іди собі. -Так? А в мене період «зніми закляття».
Будда хоче, щоб ти зрозумів,
що закляття — це твоя карма.
-Карма. -Карма.
Карма? Ні, зачекай.
Я робив усе, що ти просив.
Скажи, чого хоче Різдво, тоді поговоримо про карму.
Різдво хоче саме те, що хоче Будда.
-Будда. -Будда.
Треба, щоб ти віддавав. Навіть якщо багато не маєш.
Більше чи менше віддавати. Віддавати — це важливо.
-Віддавати — це важливо. -Віддавати — це важливо.
Віддавати — важливо.
Звісно. Як у пісні Фіто Паеса.
-Я не знав, що Фіто був буддистом. -Так, був. Мій найкращий учень.
Сідай, поговоримо.
Віддавати — це важливо
Не прив'язуйся до того Що отримаєш взамін
Віддавати — це важливо
І не кажи Комусь лишитися чи піти
І поки світ запитує Навіщо?
-Тітонько! -Маджо.
-Що? -Твоя черга.
Ні, тоді пряжу розпущу.
Я кажу, що віддавати — це важливо
За те, що наврочила.
Віддавати — це важливо
-Чую. -Я не граю.
Годі оце увагу привертати. Бери подарунок.
Мені не потрібен подарунок, я, як Будда, я даю.
Віддавати — це важливо…
З днем народження тебе…
НАСТУПНИЙ СВЯТВЕЧІР…
Чому ти молишся, синку?
Відколи ти релігійний?
Я почав молитися, щоб мене не били в школі.
Що? Тебе досі цькують?
-У новій школі теж? -У якій новій?
Я вже рік прошу перевести мене.
Діво-хрещена?
Ти тепер рабин?
У мене хлопець-єврей, і поки я не перейшов ми не могли зустрічатися.
Ти не єврей. Що ти тут робиш?
Готовий уже від усіх поради слухати.
Розгублений, так?
Так, через твоє Різдво.
-Моє Різдво? -Через твоє Різдво.
Інших звинувачувати — не вихід.
А що мені робити? Я розгублений.
З кармою працювали, Сантою я був.
Де відповіді? Що мені робити?
Коли євреям потрібна відповідь, то ми звертаємося до Біблії.
Молимося.
Хочемо поговорити з Богом — молимося.
Хочемо подякувати — молимося.
-Молися, Чую. -Так. Гаразд.
Молися.
-То я маю їжу посвятити? -Якщо хочеш.
То це я на колінах маю до церкви йти?
Це не єврейська традиція, але якщо хочеш, то можеш.
Благослови Діво, благодатна, Господь з тобою.
Благословенна ти між жінками,
і благословенний плід лона твого, Ісус.
Свята Маріє, матір Божа, моли Бога за нас, грішників,
нині й в годину смерті. Амінь.
Благослови Діво, благодатна, Господь з тобою.
Благословенна ти між жінками,
і благословенний плід лона твого, Ісус.
Свята Маріє, матір Божа, моли Бога за нас, грішників…
З днем народження тебе…
Ні.
Припиніть цей кошмар.
-Милий. -Так?
Подарунки.
Так, їду в торговий центр, викину всі гроші. Бувайте.
-Бувай. -Зачекай, я хочу з тобою поговорити.
-Чую, зачекай. -Що?
Твій брат дзвонив. Приведе двох дівчат.
Не одну, а двох.
-А де та фігня, що висіла? -Роками не вішала, ти сказав, що це фігня.
Знаю, сьогодні Різдво й твій день народження. Не сумуй цього року.
Ми всі тебе любимо.
-Добре. Бувай. -Вище носа.
АЙ МАЙСТЕРС
Вітаю, який гаджет хочете опанувати?
Конрадо?
Пан Сьєнфуегос у кабінеті. Чим допомогти?
Ні. Він за вами.
Дякую, Міріам. Я йому допоможу.
Дякую, Міріам.
Стів Джобс би тобою пишався.
Дякую, дуже приємно.
Не думав, що тебе тут побачу.
Шкода, що магазин закрився.
Жаль, що так сталося з «Реліквіями».
Я засмутився, коли дізнався. Дуже важка новина.
Я досі вважаю, що є можливості розвитку бізнесу у віртуальному світі.
Точно ні.
«Реліквії» — історія. «Віртуально».
Тобі варто піти на одне з моїх занять.
І зможеш стати «Ай Майстром».
Що?
Ні, Конрадо.
Я надто старий, щоб ним стати.
Я або придумаю новий бізнес, або гляну, як буде з бізнесом Даніели.
Брауліо де Леон — її бізнес-ангел, так?
-Гадаю, що так. -Він — Бог.
У це все інвестував він. А тепер відкриваємо четвертий магазин.
Що? Срав би пес!
Скоріше, лев.
Слухай.
А не хочеш працювати зі мною?
Справді?
Зробиш це для мене?
Різдво все ж таки.
Конрадо.
Це було б чудово.
Дякую.
А якщо добре постараєшся,
то зможеш стати працівником місяця.
ПРАЦІВНИК МІСЯЦЯ САРАЙ М.
Радий був зустрітися.
Не забудь зателефонувати Міріам щодо співбесіди.
До речі,
з днем народження.
З днем народження тебе…
Заберіть мене звідси!
Ні. Що за пескетаріанство?
Аж ніяк. Їж.
-Але мамо… -Не забудь про…
Так, подарунки.
-Дивися, тату. -Що там, мила?
Я купила новий светр.
-Гарний. -Так?
Я теж хочу перевдягнутися.
-Чекай, бирку зніму. -Ні, тату.
-Нащо зняв бирку? -Що?
-А нащо вона там? -Щоб повернути.
-Повернути? Я думав, він тобі сподобався. -Я хочу повернути гроші.
Або обміняти його на щось інше.
Нащо?
Це так працює, тату.
Що працює?
Усі так роблять. Повернеш товар із биркою, і гроші віддадуть.
Краще хтось інший хай платить, а не я. Так?
Тітонько! Дядьку! Веселого Різдва!
Брате! Заходь.
З днем народження.
-Мамо! Тату! З Різдвом! -З днем народження, сину.
Сестричко, яка ти гарна.
Веселого Різдва.
З днем народження.
Цього разу ти сама?
Їм набридло твоє похмуре обличчя, Чую.
З днем народження.
-Що таке, синку? -Знову хлопці у школі.
Що має статися, щоб я міг змінити школу?
Я знаю, що треба. Ходімо. Переодягнися. Ходімо зі мною.
Після травми на карате я таке не люблю.
Спокійно.
Я познайомлю тебе з чемпіоном. Як справи?
-Як ти, Чую? -Як ти, чемпіоне?
-Добре, а ти? -Трохи стурбований.
Чому? Чекай, я вже йду.
Гаразд.
-Привіт, Чую. -Що таке, чемпіоне?
З мого сина знущаються.
-Що? Неможливо. -Так?
Навчу тебе хороших прийомів.
-Підніми отак руки. -Талію змісти, кулаки підніми.
-Слухай. Кулаки підніми. -Підніми. Учи його, чемпіоне.
-Це для самозахисту. -Ти цього хочеш?
Щоб я бився з усіма?
Ні, синку.
Хочу, щоб ти навчився захищатися.
-Тату, це марна трата часу. -Що?
Чому?
Ти не розумієш.
Що?
Ти дивишся, але не бачиш.
Чого не бачу?
Оскаре!
Легше, Чую. Не все бійкою вирішується.
24 ГРУДНЯ, СВЯТВЕЧІР
Доброго ранку.
З днем народження.
Сьогодні без торта?
-Що робиш, зайчику? -Плачу податки.
Де Оскар?
Що буде цього року, тату?
-Приповземо в церкву на колінах? -Що з тобою?
Що?
Відколи ти така цинічна?
Від кого, гадаєш, вчуся?
Зачекай!
-Що з тобою? -Ти про що?
-Ти раніше не була такою. -А якою була?
Не знаю, іншою.
-І це видно. -Так, іншою.
Ти була милою дівчинкою.
А тепер ти злюка.
-Таке життя. -Ні, неправда.
Знаєте що?
-Сьогодні все скінчиться. -Стривай.
Чую! Ісусе!
-Що? -Ти знову йдеш?
Вибач, але це сильно затягнулося.
Так, правда. Сильно затягнулося.
Агов!
Не сиди на подарунках. Вони з пап'є-маше, ще зламаються.
Що ти тут робиш?
І що ти за фея?
Та, що з'являється, коли тобі найбільше потрібно.
Ти так само мені потрібен, як ще одне Різдво.
Ти маєш розвіяти закляття, Чую.
Тоді зроби це.
Знаєш, що мене найбільше вражає?
Я вже казав, що ти маєш робити,
і ти робиш усе, окрім цього.
Про що ти? Я робив саме те, чого ти просив.
-З усім твоїм маскуванням. -По-перше, це не маскування.
Я так одягаюся.
Що я тобі зробив?
Мені ти нічого не зробив, але як щодо твоєї сім'ї?
Ти вкрав мою сім'ю!
Навіщо вони мені?
Щось я не уявляю їх у ролі своїх гномів-помічників.
Ні, Чую. Ти сам їх від себе відштовхнув ще до закляття.
Закляття мало допомогти тобі зрозуміти, що буде, якщо ти не змінишся.
Ти всі Святвечори провів,
намагаючись зняти закляття, а не змінитися.
-Хіба я не змінився? -Уяви, що це університет.
І викладач питає,
на яку оцінку ти заслуговуєш.
-Що б поставив з десяти? Усі десять? -Може, не всі…
Тоді 90% оцінки?
Ну…
Може, 80%?
Гаразд, 80%.
Та ну! 80%?
Так! Я так вважаю.
Я ж виклада, і ти отримаєш 50%.
Ти б мене завалив?
Так! Ти найгірший учень у моєму житті.
Ні, зачекай.
То 50% й 80% —
разом 130%. Тоді поділимо на два, вийде 65%.
Тож у мене є прохідний. Ледве, але є.
Гаразд. Логіка працює, але ти нічого не навчився.
Що? Я дечому навчився.
Прошу, витягни мене звідси.
Добре.
Ти припиниш переживати Різдво.
Але тобі це не сподобається.
То ти знімаєш закляття
чи просто зараз знущаєшся?
Ти готовий?
Цінуй свою сім'ю в теперішньому й прийдешньому майбутньому.
Постав себе на місце інших.
Гаразд.
Різдво,
біленьке Різдво.
День щастя й радості.
Я також співатиму на Різдво. Отак!
Ти співатимеш?
Тихо.
Північ, південь, схід, захід.
Час вийшов.
Абракадабра й…
Дякую, діво-хрещена.
Сусіди! Хай живе кохання!
-Доброго дня. -З Різдвом.
Де моя машина?
Так, другий день святкування.
Таксі!
Дякую, Саулю.
Бережи себе! З Різдвом!
З Різдвом, сусідко!
Сусіде.
З Різдвом. Життя коротке, насолоджуйся ним!
Веселого Різдва!
-Артуро, як мило! -Що ти тут робиш, Ісусе
-Ти про що? -Даніело!
-Прийшов на вечерю. -Даніело!
Що таке?
Що?
Мила.
Я розвіяв закляття. Ходімо, відсвяткуємо.
Ні, Чую. Нам треба поговорити.
Гаразд.
Я говорила з адвокатом.
Що?
Я вирішила, що хочу розлучитися.
Що означає «розлучитися»?
Тобто…
Отак? За день вирішила?
Не за день, Ісусе!
Я все перепробувала.
Я хотіла врятувати шлюб, але не вийшло.
Але зараз я тут.
Ти був зосереджений на тому, чого не мав,
а не на тому, що мав.
Ти втратив усе.
Усе скінчено.
Як це все скінчено?
Але…
Даніело!
Не так же, діво-хрещена.
-Хто це? -Чуй, тату!
-Синку! -Тату.
Який сюрприз!
Так.
Я не поїхав на другий день святкування, тож я приїхав до двох коханих людей.
Двох?
-Що? -Заходь.
Ти мала рацію.
Це був твій останній рік.
І останні мої слова: «Я не люблю твій сирний соус».
Ні, це не все.
Ти сказав набагато більше.
Так, але…
Чому ти зараз такий сентиментальний?
Минуло понад десять місяців.
Так,
але це наше перше Різдво без неї.
Ніби вона помирає кілька разів на рік.
Правда.
Я відчуваю те саме.
Щодня.
Отакої.
А люблять же продавати образ щасливої родини.
Її не існує.
Лише тому, що ти злюка.
Ти завжди сваришся з братами й сестрами.
Не згадуй про мого брата.
Ви з мамою виховали справжнього бомжа.
Ні, аж ніяк.
Так, саме так.
Я так і не зрозумів, чому ти віддав йому ділянку.
Активи допомагають у важкі часи.
Хіба ти не розумієш, що твій брат ні копійки не мав?
Я не міг лишити його на вулиці. Ділянка була для тих, хто її потребував.
Він був у важкій ситуації.
Я ж не його бос, я його тато.
Тато й мені був потрібен.
Згадай, скільки разів ти забував про мій день народження.
Що? Чого такий вираз обличчя? Пам'ятаєш, коли мені було шість?
Того дня ви всі забули про мій день народження.
Минув увесь день, і ніхто не згадав.
Звісно, коли я заплакав за вечерею,
то ви всі раптом згадали.
Щоб утішити мене, ти дав мені цей старий годинник.
Такий негарний.
Любиш ти вдавати жертву. Якщо це найбільша проблема, то тобі пощастило.
Не подобається годинник — не носи.
26 ГРУДНЯ
Як справи, Конрадо?
Де ти? Ти мав бути тут о сьомій.
Вітаю в «Ай Мастерс».
Привіт, мила.
-Не хочеш повечеряти? -Ні, тату. Подзвони братові.
Твій брат не відповідає.
То подзвони мамі й усе виправ.
Вибачте, скільки вони коштують?
Сто песо, пане.
-Можна мені їх? -Звісно, вони дуже гарні.
СІЛЬВІЯ ЕСПІНОЗА ТЕБЕ ЛЮБИЛИ ВСІ
Привіт, мамо.
Ти так рано пішла.
Пробач мені.
Що не був терпеливим…
що втрачав самовладання.
Ти була такою хорошою мамою.
Пробач мені, бо…
Хоча моя сім'я і купа халявників, які постійно сваряться,
але вони дуже люблячі.
Мені дуже пощастило.
Я так хотів би, щоб ти була тут,
хотів би з'їсти твою індичку з сирним соусом.
Я сумую за тобою.
Усе гаразд? Твій дзвінок мене стривожив. Схоже, щось термінове.
-Я знаю. -Усе гаразд?
Я думав про наші суперечки та розбіжності,
гадаю, через смерть мами
треба змінити заповіт щодо права власності на земельну ділянку.
Гаразд.
І що ти вигадав?
Треба, щоб ділянка офіційно належала нам двом чи лише тобі?
Гадаю, лише тобі.
Для тебе буде краще.
-Справді? -Справді.
28 ГРУДНЯ
Чую.
Привіт.
-Хочу поговорити з Даніелою. -Перепрошую, вона сказала не пускати вас.
Прошу, це важливо.
-Я не можу вас впустити. -Допоможіть, я маю з нею поговорити.
Не можу. Вона сказала «ні».
Дівчата, вийдете на хвилинку?
Дякую.
Я тут.
Що це?
Це тобі. Я завжди тебе зайчиком називаю.
Так. Дякую.
Даніело, пробач мені. Пробач, хоч на мить.
«Пробач мені». Це лише слова.
Що мені з ними робити?
Знаю, але це все, що в мене є.
Я дуже сильно шкодую.
Чесно.
Чую.
Я втомилася переконувати тебе,
що я на щось здатна.
Пробач мені.
Я так пишаюся тобою і всіма твоїми досягненнями.
Чудово, що ти втілюєш свої мрії.
Твоя правда.
У мене було все,
і я все втратив.
Єдине, чого я хочу,
це повечеряти з вами.
Повечеряти на Різдво разом.
Ти? Хочеш різдвяну вечерю?
Так.
Оскар не захоче.
Чому?
Після твого вчинку, коли він зробив камінг-аут?
Сумніваюся. Не дивно, що він тебе не вітав.
Ти знаєш, де він?
Синку!
Оскаре!
-Треба поговорити. -Що ти тут робиш?
Я хочу вибачитися.
За що?
За все!
Ні, тату.
Маєш постаратися краще.
Вибачаєшся за що?
Казали, я погано відреагував на ту новину, що ти мені сказав.
Казали?
А що я тобі сказав?
Пробач мені, синку.
Я погано відреагував,
коли ти сказав, що гей.
І що ти будеш жити з хлопцем.
Ти хотів затягти мене в стрип-клуб.
А потім заплакав перед усім рестораном.
А нащо ти мені в ресторані сказав?
Щоб ти мені сцен не влаштовував!
Треба було здогадатися. Ти ж мене знаєш.
-Це твої вибачення? -Ні.
Тобто так.
Ти
все життя хотів зробити з мене того, ким я не був.
-Зосереджувався на моїх недоліках. -Саме тому я тут, сину.
Сказати, що я тебе розумію. Ціную тебе таким, як ти є.
Я люблю тебе, синку!
Пробач мені!
Що ти робиш? Ні, зачекай. Синку!
Синку!
Пробач, синку.
Я люблю тебе, тату.
Це Томмі.
Привіт, тесте.
Радий знайомству, Томмі.
Я хочу повечеряти на Різдво.
Чому ви тут?
Готуємо різдвяну вечерю.
Про що ти? Різдво скінчилося.
Знаю, але ми хочемо відсвяткувати з тобою.
Дякую, але я не голодна і не в настрої.
Ось тому.
Тому ми всі тут.
Що б не сталося, ми завжди будемо сім'єю.
Ходімо, повечеряємо.
Ходімо.
В останню хвилину…
Хочу сказати декілька слів.
Хочу підняти келихи
за те, що ми тут,
на різдвяній вечері,
якої я так сильно хотів.
Знаю, уже не Різдво, але дякую вам.
Дякую, тату, брате, що ви з нами.
І всім за те, що втілили цю вечерю.
Дякую.
Будьмо.
Що ви з нами.
І всім за те, що втілили цю вечерю.
-Будьмо. -Будьмо.
-Томмі, радий бачити. -Дякую.
-Йому вдалося. -Йому вдалося.
Вона дивиться з небес.
Йому вдалося!
-Що відбувається? -Йому вдалося!
Погляньмо.
Нарешті! Ви готові?
Так!
Я так сумую за мамою.
Смачного, тату.
Що це?
-Що? -Сьогодні ж 28.
Отакої.
Тату.
Можна переписати лист Санта-Клаусу?
Ну ж бо! Прошу, тату.
Так, мила.
Я все розумію.
Звісно, можемо переписати.
Я теж свій хочу переписати.
Так, чемпіоне?
Діти, ви ж привітали тата з днем народження?
З днем народження тебе…
ІМЕНИННИЧКУ, Я ДУЖЕ ТЕБЕ ЛЮБЛЮ!
Колись друг сказав мені насолоджуватися кожною крихтою життя.
Не знаю, це було кілька днів чи років тому.
Тоді я був іншим.
-Що таке? -Дрібних підкинеш?
Дрібних?
А роботу не підкинути?
-Типу миття вікон? Залазь. -Гаразд.
Я не цінував людей, які мене любили, підтримували.
Станеш моїм бізнес-партнером?
-Бізнес-партнером? -Так!
Я думав, що Різдво — це фарс,
коли всі сповнені любові та підтримки,
а на наступний день усі про це забувають.
Сирний соус!
Якщо я чогось навчився,
то це того, що важливе не лише Різдво,
а й дні, що йдуть опісля.
Я знаю, як це — бути байдужим.
Я б такого нікому не порадив.
Різдво —
час обіймати близьких
та згадувати тих, хто далеко.
Попри дурню, що я казав раніше,
світ — це місце доброти.
З днем народження тебе…
Але я певен, що ви це вже знаєте.
Ви куди?
-На другий день святкування. -Мені можна?
Хочеш?
Переклад: Дмитро Коваль